ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4969/22  Номер провадження 22-ц/814/439/25	Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Дорош А І., Обідіної О. І.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Бибика Володимира Анатолійовича та представника ОСОБА_2 - адвоката Будігай Олександра Васильовича
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2024 року, ухвалене в м. Полтаві під головуванням судді Блажко І. О., дата складення повного рішення суду – 23 серпня 2024 року
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бибика Володимира Анатолійовича
на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2024 року, ухвалене в м. Полтаві під головуванням судді Савченко Л. І.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківська районна у м. Полтаві рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Шевченківська районна у м. Полтаві рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою,
в с т а н о в и в:
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про встановлення порядку користування земельною.
Позов мотивовано тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок Б-2, загальною площею 225 кв. м, житловою площею 96,8 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який введено в експлуатацію на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ПТ101210217377, видавник: Департамент ДАБІ у Полтавській області, дата реєстрації 18.05.2021.
Попередньо вказаний будинок був придбаний ним 04.08.2015 на праві спільної часткової власності у розмірі 23/25 частини на підставі договору купівлі-продажу та надалі виділений в натурі відповідно до договору про виділ майна із спільної часткової власності від 01.10.2015. 
По сусідству з його домоволодінням знаходиться домоволодіння - житловий будинок АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.2015.
Вищевказані будинки розташовані на земельній ділянці комунальної власності, площею 0,0896 га, кадастровий номер 5310137000:15:015:0480, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
Позивач і відповідач є орендарями даної земельної ділянки відповідно до договору оренди землі від 19.09.2019, що діє з 29.08.2019 по 28.08.2024.
Додатковою угодою № 1 до договору оренди про виділ в натурі із спільної часткової власності від 01.10.2015 позивач і відповідач досягли згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, за якою в користування ОСОБА_2 переходить 92 кв. м, а до Хмельницького - 706 кв. м.
Проте, визначений порядок охоплює земельну ділянку площею 798 кв. м, що не відповідає площі орендованої земельної ділянки 896 кв. м.
Вказана розбіжність та відсутність взаєморозуміння між ним та відповідачем в частині сплати орендної плати за користування земельною ділянкою стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.
Посилаючись на викладене, просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер 5310137000:15:015:0480, на якій розташовані будівлі та споруди за адресами: АДРЕСА_1 (що належать відповідачу, ОСОБА_2 ) та АДРЕСА_1 (що належать позивачу, ОСОБА_1 ), згідно варіанту № 1, запропонованого судовим експертом Федоровим Д.Ф. у висновку експерта № 18 за результатами земельно-технічного дослідження від 21.02.2022.
12 серпня 2022 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про встановлення (зміну) часток у праві спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою, в якій позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.04.2024 (а. с. 182-198, т. 3), просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою за кадастровим номером 5310137000:15:015:0480, на якій розташовані будівлі та споруди житлового будинку «А1-1» за адресою: АДРЕСА_1 , що належать позивачу ОСОБА_2 ; будівлі та споруди житлового будинку «Б-2» за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , відповідно до запропонованих варіантів №№ 1-2 (додаток №№ 5-6) до висновку експертів № 4029/4030 за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 554/4969/22, складеного 30.01.2024 експертами Полтавського відділення при Харківському НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, 
Зустрічний позов вмотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 17.04.2015 він став власником 2/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці комунальної власності загальною площею 0,0896 га з кадастровим номером 5310137000:15:015:0480. Згоди щодо порядку користування земельною ділянкою між співвласниками не досягнуто.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Визначено порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер 5310137000:15:015:0480 площею 985,81 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , згідно з варіантом № 8 висновку експертів № 4029/4030 за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи від 30 січня 2024 року, виготовленого судовими експертами ПВ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса»:
у користування ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 745,19 кв. м. Межа земельної ділянки площею 745,19 кв. м. у користуванні ОСОБА_1 проходить по точках : В-Г-Д-Е-Є-Ж-З-І-И-Й-Ї-К-Л-М-П-Р-С-Т-У-В;
у користування ОСОБА_2 виділено земельні ділянки загальною площею 128,23 кв. м. (у тому числі 100,50 кв.м.+27,73 кв. м.). Межа земельної ділянки площею 100,50 кв. м, що пропонується у користування ОСОБА_2 проходить по точках: А-Б-В-У-Т-С-Р-П-М-Н-О-А. Межа земельної ділянки площею 27,73 кв. м у користуванні ОСОБА_2 .
Земельну ділянку площею 22,39 кв. м залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Межа земельної ділянки площею 22,39 кв. м., що пропонується у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проходить по точках: А-О-Н-М-Л-І-З-А.
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.
Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 47 203,79 грн, які складаються із 18 877 грн - витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, 28 326,79 грн - витрат, пов`язаних із отриманням професійної правничої допомоги.
Рішення суду першої інстанції оскаржене в апеляційному порядку представниками сторін, які посилаючись в поданих апеляційних скаргах на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення заявлених сторонами позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги представника первісного позивача ОСОБА_1 - адвоката Бибика В. А. ґрунтуються на тому, що при визначенні порядку користування земельною ділянкою між співвласниками суд не врахував принцип пропорційності до часток сторін у вартості житлового будинку, та не взяв до уваги укладений між сторонами договір користування земельною ділянкою, відповідно до якого у користування ОСОБА_2 переходить 92 кв. м., а до ОСОБА_1 переходить 706 кв. м.
Вважає, що висновок за результатами земельно-технічного дослідження № 18 від 21.02.2022, виконаний судовим експертом Федоровим Д. Ф., відповідає вказаним обставинам, проте помилково не взятий до уваги судом.
В апеляційній скарзі представника зустрічного позивача ОСОБА_2 - адвоката Будігая О. В. зазначається, що суд помилково застосував до спірних правовідносин норми статей 42, 88 ЗК України, оскільки сторони є власниками двох окремих один від одного приватних будинків, які знаходяться на одній земельній ділянці, але за різними юридичними адресами, а договором оренди землі від 19.09.2019 не було встановлено порядок землекористування між сторонами, які сплачували орендну плату порівну.
Вважає самим об`єктивним та справедливим встановленням порядку користування земельною ділянкою між сторонами варіанти №№ 1-2 (додатки №№ 3-4 та №№ 5-6) висновку експертів № 4029/4030 від 30.01.2024 за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи, оскільки за таким варіантом сторони зможуть вільно заїжджати на свою частину ділянки, без перешкод обслуговувати свої домоволодіння, матимуть вільний доступ до всіх комунікацій та окрему ділянку для організації дозвілля і відпочинку, а також своє місце для паркування автомобіля.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 - адвокат Бибик В. А., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати та постановити з цього питання нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - Будігай О. В. 
Вважає, що суми правничих послуг адвоката Будігай О. В. є свідомо значно завищеними та не відповідають фактично наданим послугам та вимогам співмірності.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг представників сторін на основне рішення суду першої інстанції та часткове задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення суду, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2015, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В. В. та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 належить 23/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці державної власності, площею 0,0896 га, кадастровий номер 5310137000:15:015:0480.
На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.04.2015 посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дубовою Т.В. та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 належить 2/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці комунальної власності загальною площею 0,0896 га, кадастровий номер 5310137000:15:015:0480. 
01.10.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про виділ майна із спільної часткової власності, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дробітько В. В., згідно якого сторони дійшли згоди щодо виділення в натурі кожному з них частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд пропорційно до належної кожному з них частки у праві спільної часткової власності згідно висновку будівельно-технічного дослідження, виданого судовим експертом Федоровим Д. Ф. від 31.08.2015 за № 93. 
У вказаному договорі про виділ майна із спільної часткової власності, з урахуванням змін, внесених додатковим договором № 1 від 09.09.2016, сторони також встановили порядок користування спірною земельною ділянкою, відповідно до якого ОСОБА_2 переходить у користування земельна ділянка площею 92 кв. м, до ОСОБА_1 переходить 706 кв. м.
19.09.2019 між Шевченківською районною у м. Полтаві радою та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір оренди землі щодо спірної земельної ділянки кадастровий номер 5310137000:15:015:0480, площею 896 кв. м, згідно з планом (схемою) земельної ділянки, виготовленого ФОП « ОСОБА_3 ». 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Спірні правовідносини стосуються визначення порядку користування сторонами, як співвласниками домоволодіння, земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 площею 896 кв. м, порядок користування якою для попередніх співвласників пропорційно їх частки у праві власності на нерухоме майно, що знаходиться на цій земельній ділянці, було встановлено рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.10.2008, яке лягло в основу висновків судового експерта Федорова Д. Ф. за результатами земельно-технічного дослідження на замовлення ОСОБА_1 (висновок експерта № 18 від 21.02.2022).
Згідно даного висновку експертом ОСОБА_4 запропоновано два варіанти порядку користування спірною земельною ділянкою, згідно яких у користування ОСОБА_2 пропонується надати 92 кв. м, у користування ОСОБА_1 - 760 кв. м із залишенням у спільному користуванні сторін 44 кв. м - за варіантом № 1, на якому наполягає сторона первісного позивача.
Висновком експертів № 4029/4030 за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи від 30.01.2024 на виконання ухвали суду від 29.11.2022 запропоновано десять варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою, згідно варіанту № 1 та № 2, на якому наполягають зустрічний позивач та його представник.
Згідно вказаних варіантів ОСОБА_2 пропонується земельні ділянки площею 119,04 кв. м - для експлуатації та обслуговування житлового будинку та площею 62,18 кв. м або 67,41 кв. м - для обслуговування окремих комунікацій та господарських споруд (водогін та вигрібна яма), у користування ОСОБА_1 пропонується земельна ділянка площею 686,97 кв. м. Обидва варіанти передбачають наявність окремої земельної ділянки для спільного в`їзду/виїзду та проходу площею 27,62 кв. м або 22,39 кв. м.
Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України у редакції, що була чинною на час набуття сторонами права власності на нерухоме майно, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Отже, до ОСОБА_2 , який 17.04.2015 придбав 2/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 перейшло право користування земельною ділянкою площею 92 кв. м, що належало попередньому власнику та землекористувачу ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , який 04.08.2015 купив у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 23/25 частини вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, перейшло право користування земельною ділянкою площею 706 кв. м. Земельна ділянка площею 54 кв. м залишена для проходу та проїзду у спільному користуванні співвласників. Таке право належало попереднім співвласникам та землекористувачам на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.10.2008 згідно варіанту розподілу земельної ділянки з адресою: АДРЕСА_1 , встановленого висновком № 100 судово-технічної експертизи від 20.06.2008.
Положення частин першої, другої, четвертої статті 88 ЗК України, у вказаній редакції, передбачали, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Сторони погодили між собою порядок користування земельною ділянкою, уклавши нотаріально посвідчений договір про виділ майна із спільної часткової власності від 01.10.2015 та додатковий договір № 1 від 09.09.2016, у якому визначили такий самий порядок користування земельною ділянкою, який був встановлений для попередніх землекористувачів.
Наступні зміни у спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з виділенням часток співвласників в окремі об`єкти нерухомого майна із присвоєнням житловому будинку літ. Б-2, що належить ОСОБА_8 , нової адреси - АДРЕСА_1 , не призвели до зміни часток сторін у праві спільної часткової власності на нерухоме майно та не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування земельною ділянкою. 
Разом з тим, відповідно до роз`яснень, наданих судам у пунктах 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.
При вирішенні такого спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. 
Схожі за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-841цс16, від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16, Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 686/6888/15, від 05 лютого 2020 року у справі № 497/1137/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 489/2029/17, від 03 листопада 2020 року у справі № 653/1760/16, від 30 листопада 2022 року у справі № 520/3556/16.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Висновки експертизи є одним з засобів доказування (пункт 2 частини другої статті 76 ЦПК України).
Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно відхилив наданий ОСОБА_1 висновок експерта № 18 від 21.02.2022, оскільки запропоновані експертом ОСОБА_4 варіанти на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.10.2008 не враховують значні зміни, що відбулися у забудові з моменту винесення рішення суду. Внаслідок будівництва нових будівель та споруд змінилась щільність забудови. На земельній ділянці збудований новий житловий будинок літ. «Б-2» та реконструйований житловий будинок літ. «А1-1», прокладені нові інженерні мережі. 
При наявній забудові, як зазначено у висновку комісійної земельно-технічної експертизи № 4029/4030 від 30.01.2024, відсутня технічна можливість встановити порядок користування земельною ділянкою комунальної власності кадастровий номер 5310137000:15:015:0480 відповідно до площ земельних ділянок, закріплених за попередніми співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до вимог нормативно-правових актів, що спростовує доводи апеляційної скарги представника первісного позивача адвоката Бибика В. А. щодо відсутності підстав для зміни погодженого сторонами порядку користування спільною земельною ділянкою. 
Належних та допустимих доказів, які б спростовувати такі висновки комісії експертів матеріали справи не містять, а тому доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Бибика В. А. щодо встановлення погодженого сторонами на підставі договору порядку користування, який не забезпечує можливості вільного користування ОСОБА_2 належної йому частини нерухомого майна та його технічного обслуговування, відхиляються апеляційним судом, як безпідставні.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги представника зустрічного позивача - адвоката Будігай О. В., оскільки варіанти, на які посилається апелянт, значно перевищують частку ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на нерухоме майно та призводять до порушення прав іншого співвласника - ОСОБА_1 .
Із усіх запропонованих експертами варіантів суд першої інстанції пристав на найбільш прийнятний варіант № 8, який враховує інтереси сторін, є справедливим з огляду на обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, є пропорційним до їх часток у праві власності на нерухоме майно, тому найбільш ефективно сприяє захисту прав та інтересів сторін. Будь-яких інших варіантів, які б відповідали таким вимогам, сторони по справі не надали, а збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. 
За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції по суті спору та залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги представників сторін - без задоволення.
В частині оскарження додаткового рішення суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Для цілей розподілу таких судових витрат між сторонами за результатами розгляду справи суд враховує, що: 1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява № 58442/00 § 154).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначила, що Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар та неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Разом з тим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Присуджуючи ОСОБА_2 всі понесені нім судові витрати по справі, суд першої інстанції безпідставно не врахував заперечення адвоката Бибика В. А. щодо неспівмірності витрат правничої допомоги зі складністю справи та обсягом наданих адвокатських послуг та поклав на позивача ОСОБА_1 обов`язок відшкодувати витрати, які не належать до правничої допомоги, зокрема, канцелярські витрати, роздруківки, поштові, транспортні витрати. Суд також не врахував принцип пропорційності судових витрат розміру задоволених позовних вимог, який застосовується до усіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та у разі часткового задоволення позову зобов`язує суд покласти судові витрати на обидві сторони (пункт 3 частини другої статті 141 ЦПК України). 
Вказані порушення норм процесуального права призвели до помилкового вирішення питання розподілу між сторонами судових витрат, у зв`язку з чим додаткове рішення суду підлягає зміні з відповідним зменшенням витрат ОСОБА_2 , понесених ним при розгляді даної справи на професійну правничу допомогу та проведення судової комісійної земельно-технічної експертизи.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Бибика Володимира Анатолійовича та представника ОСОБА_2 - адвоката Будігай Олександра Васильовича на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2024 року - залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2024 року - залишити без змін.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бибика Володимира Анатолійовича на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2024 року - задовольнити частково.
Додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2024 року змінити, зменшивши суму судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 47 203,49 грн до 19 438,50 грн, та складаються з 10 000 грн - витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги та 9 438,50 грн - витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                А. І. Дорош

О. І. Обідіна