ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6932/24                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 травня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Сорочка Є.О., Чаку Є.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:       
- визнати протиправним рішення № 233050003012 від 24.04.2024 прийняте заступником начальника відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Олени Білінська-Воробей, про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ідент. код НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Відділ обслуговування громадян № 4 Управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ у Черкаській області здійснити перерахунок пенсії та призначити пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ідент. код НОМЕР_1 з урахуванням страхового та пільгового стажу зазначеного в трудовій книжці та довідках про підтвердження наявного трудового стажу.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 233050003012 від 24.04.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до його пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 20.08.1986 до 25.10.1996, до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 21.02.1998 до 15.02.1999 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.04.2024 про призначення пенсії із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.     
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Станом на 21 травня 2025 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.   
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 16.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. 
Рішенням від 24.04.2024 № 233050003012 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1, не зарахувавши пільговий стаж за Списком № 1 та не зарахувавши до страхового стажу:
- період роботи з 20.08.1986 до 25.10.1996, оскільки наявне виправлення дати наказу про звільнення, що є порушенням інструкції ведення трудових книжок;
- період виплати допомоги по безробіттю з 21.02.1998 до 15.02.1999, оскільки відсутня в записі назва організації, що є порушенням ведення трудових книжок.
До пільгового стажу не зараховано періоди пільгової роботи згідно довідки № 25 від 10.03.2015, оскільки вона не відповідає додатку № 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993.
Листом від 24.04.2024 № 2300-0207-8/29075 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивача про прийняте рішення.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. 
Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Колегія суддів враховує, що підставою відмови у призначенні позивачеві пенсії є, зокрема, не зарахування пільгового стажу за Списком № 1.
Стосовно доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо невідповідності довідки № 25 від 10.03.2015 для врахування пільгового стажу, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 № 1173 "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах" затверджено Список № 1, відповідно до ч. 1 розділу І якого усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних та нерудних копалин, у геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також усі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників та службовців (медперсонал підземних (оздоровчих пунктів, працівники підземного телефонного зв`язку тощо).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" (у редакції, чинній на час роботи позивача) затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 1а розділу I вказаної постанови (10101000 Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень, 1010100а а) всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах) користуються правом на пільгову пенсію за Списком № 1.
Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач з 20.08.1986 по 25.10.1996 працював у шахті ім. Ілліча на посадах: учня гірничого під землею з повним робочим днем у шахті; учня гірничого очистного забою під землею з повним робочим днем у шахті; гірничого очистного забою під землею з повним робочим днем у шахті; учня гірничого під землею з повним робочим днем у шахті; гірничого ІІІ розряду під землею з повним робочим днем у шахті.
Таким чином, вказаний період роботи позивача відноситься до робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, затверджених постановами від 22.08.1956 № 1173, від 11.03.1994 № 162.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Відповідно до п. 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (у редакції чинній у спірний період працевлаштування позивача), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Аналіз вказаних положень вказує на те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на відповідальну особу підприємства, установи, організації.
З огляду на зазначене, суд акцентує увагу, що позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем. Крім того період роботи позивача саме до 25.10.1996 підтверджується відомостями графи 2 трудової книжки (дата) та відповідає даті наказу про звільнення, у якому міститься виправлення. За вказаних обставин, період роботи з 20.08.1986 по 25.10.1996 має бути зарахований до пільгового стажу позивача за Списком № 1 згідно записів трудової книжки позивача у повному обсязі.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови в зарахуванні вищевказаного періоду роботи позивача до пільгового стажу роботи за Списком № 1, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами.
Також суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованою відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду виплати допомоги по безробіттю з 21.02.1998 до 15.02.1999, оскільки відсутність у записі у трудовій книжці назви організації, що здійснювала виплату допомоги по безробіттю не залежить від позивача, у зв`язку із чим позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки.
Суд врахував, що отримання позивачем допомоги по безробіттю у період з 21.02.1998 до 15.02.1999 підтверджується архівною довідкою Уманської філії Черкаського обласного центру зайнятості від 23.05.2024 № 91.
Відповідно до ст. 24 Закону № 1058 період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Таким чином, період з 21.02.1998 до 15.02.1999 належить зарахувати позивачу до страхового стажу.
За вказаних обставин спірне рішення є необґрунтованим, у зв`язку із чим його належить визнати протиправним та скасувати.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, пенсійний орган досліджує наявність у особи сукупності необхідних трьох умов: вік та стаж (загальний і спеціальний).
Отже, з урахуванням підтвердженого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області обсягу страхового стажу (13 років 9 місяців 28 днів) та висновків суду у цьому рішенні щодо необхідності зарахування періодів з 20.08.1986 до 25.10.1996 та з 21.02.1998 до 15.02.1999 до пільгового та страхового стажу позивача, суд констатує наявність у позивача страхового стажу у обсязі - 24 роки 11 місяців 29 днів (при необхідних 25 років).
При цьому колегія суддів враховує доводи позивача про сплату ним грошових коштів у сумі 1426,9 грн з метою зарахування до страхового стажу періоду, якого недостатньо, що підтверджується квитанцією АТ КБ "Приватбанк" від 23.05.2024 № 9334-3449-9663-6257.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (як органу, що прийняв протиправне рішення) зарахувати вищевказані періоди до пільгового стажу позивача за Списком № 1 та страхового стажу та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то в цій частині таке судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 №7 , відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                     
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.            
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року залишити без змін.           
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Сорочко Є.О.

             Суддя                                                                                                     Чаку Є.В.