ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

02 квітня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/4479/24
Головуючий у першій інстанції – Коротка А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/560/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,
учасники справи: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 вересня 2024 року (місце ухвалення – м. Прилуки, повне судове рішення складено 12.09.2024) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
                                     В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилалось на те, що 20.01.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 903601404 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Цього ж дня ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківську картку відповідача грошові кошти в розмірі 15 750, 00 грн. Проте, в порушення умов укладеного договору у  ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка становить 56 022, 75 грн, та складається з: 15 750, 00 грн – заборгованість по кредиту; 40 272, 75 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Позивач посилається, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ТОВ «Таліон Плюс», 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», 05.07.2024 між «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» були укладені договори факторингу, предметом яких було відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, серед яких ТОВ «Юніт Капітал» отримало право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 56 022, 75 грн, яку і просить позивач стягнути з ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.09.2024 позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 903601404 від 20.01.2021 у розмірі 56 022, 75 грн, судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000, 00 грн.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.09.2024 внесено виправлення у заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.09.2024, а саме в резолютивну частину рішення замість «ТОВ «ФК «Профіт Капітал» правильним вважати ТОВ «Юніт Капітал».
В обґрунтування рішення місцевий суд зазначив, що відповідач ОСОБА_1 належним чином умов кредитного договору № 9036014044 від 20.01.2021 не виконав, кредит в установлені строки не повернув, та враховуючи, що ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1   на загальну суму 56 022, 75 грн, оскільки відповідачем не сплачена заборгованість, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.01.2025 заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Денисенка С.В. про перегляд заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у цивільній справі № 742/4479/24 від 12.09.2024 за позовом ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишено без задоволення.
Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції від 12.09.2024 представник ОСОБА_1 – адвокат Денисенко С.В. подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту у сумі 15 750 грн, по відсоткам за користування кредитом у сумі 1 701 грн, по відсотках за ст. 625 ЦК України у сумі 1 000 грн, а всього разом заборгованості у сумі 18 451 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
В обґрунтування незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення суду заявник посилається на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки фактичним обставинам справи, не в повній мірі визначив зміст правовідносин і норми права, якими вони регулюються, у зв`язку з чим неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апелянт вказує, що стягуючи з відповідача, крім тіла кредиту, ще й відсотки суд першої інстанції не визначився з природою цих відсотків, підставами їх нарахування, наявністю повноважень для їх нарахування та безпідставно стягнув відсотки у повному розмірі в сумі 40 272, 75 грн необґрунтовано вважаючи їх відсотками за користування кредитом, при цьому посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16.
В апеляційній скарзі заявник зазначає, що за умовами кредитного договору відповідач отримав кредит в сумі 15 750 грн строком на 30 днів (Дисконтний період) за процентною ставкою в розмірі 131,40% річних, що становить 0,36% від суми Кредиту за кожний день користування ним. Умови, вказані у п.1.3 кредитного договору, при яких строк Дисконтного періоду міг бути продовжений, не були виконані, а тому строк правомірного користування кредитом залишився тим же - 30 днів. Тому лише у межах цього строку можливе нарахування відсотків за правилами ст.ст.1048, 1054 ЦК України. Вказує, що при цьому нарахування відсотків має право здійснювати лише Кредитодавець як сторона кредитного договору. Позивачем до позову доданий розрахунок заборгованості, здійснений ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Кредитодавцем), згідно з яким загальний борг по відсотках становить 19 624, 50 грн, тому саме в такому розмірі кредитор відступив факторові право вимоги щодо загальної суми відсотків за кредит і стягнення їх судом у більшому розмірі є безпідставним.
Апелянт посилається, що при цьому розмір відсотків, нарахованих за правилами ст.ст.1048, 1054 ЦК України, за 30 днів (з 20.01.2021 по 19.02.2021, тобто протягом строку кредитування) становить 1 701 грн. Вказаний розмір відсотків за користування кредитом є обов`язковим для відповідача та підлягає стягненню з нього згідно з умовами кредитного договору. 
Відсотки з 20.02.2021 по 23.03.2021 у розмірі 17 923, 50 грн - нараховані Кредитором поза межами строку кредитування, а тому є мірою відповідальності відповідача за прострочення грошового зобов`язання, що передбачена ст.625 ЦК України, при цьому посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, яка зазначила, що їх розмір може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).
Оскільки розмір цих відсотків, нарахованих на підставі ст.625 ЦК як міри відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, перевищує розмір тіла кредиту (17923,50>15750,00), то стягнення їх у повному розмірі призведе до надмірного збагачення кредитора та поставить у скрутне матеріальне становище відповідача, який у даних правовідносинах є «слабкою стороною».
Крім того, апелянт зазначає, що за договорами факторингу ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило фактору лише право грошової вимоги на загальну суму 35 374, 50 грн, оскільки лише право грошової вимоги може бути предметом договору факторингу (ст. 1078 ЦК України). Фактори не набули прав та обов`язків кредитора по кредитному договору, а тому не мали повноважень здійснювати подальше нарахування відсотків, які не були нараховані кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» і не мали права виходити за межі відступленого їм розміру грошової вимоги при її стягненні. 
Разом з тим, заявник у скарзі зазначає, що якщо ж суд прийде до іншого переконання, то враховуючи, що нарахування цих відсотків здійснене на підставі ст. 625 ЦК України, як міра відповідальності за прострочення кредиту, просить зменшити загальний розмір нарахованих відсотків до раніше вказаної суми в розмірі 1 000 грн.
Представником ТОВ «Юніт Капітал» Тараненко А.І. до суду апеляційної інстанції через систему «Електронний суд» 25.02.2025 (судом зареєстровано 26.02.2025) було направлено додаткові пояснення у справі, в яких заявник просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, рішення залишити без змін.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом встановлено, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу за №28/1118-01, згідно з п.2.1. якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за плату на умовах, зазначених вказаним договором, що також погоджено даними сторонами у додатковій угоді за № 27 від 31.12.2021 (а.с. 59-62, 38).
05.08.2020 між ТОВ "ФК Онлайн Фінанс", як фактором, та ТОВ «Таліон плюс», як клієнтом, укладений договір факторингу №05/08/20-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ "ФК Онлайн Фінанс" право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 65-67).
За матеріалами справи, 20.01.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладений договір за № 903601404, предметом якого є 15 750 грн кредиту на умовах строковості, зворотності та платності, кредит наданий на 30 днів, сторонами погоджені умови сплати процентів із врахуванням паспорту споживчого кредиту продукту «Смарт» до даного договору (а.с. 23-25).
05.07.2024 між ТОВ "Юніт Капітал", як фактором, та ТОВ "ФК Онлайн Фінанс", як клієнтом, укладений договір факторингу № 05/07/24, згідно п. 1.1. фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Фактрові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (сум позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 51-55). 
Матеріали справи містять розрахунок заборгованості, зроблений ТОВ «Таліон Плюс» станом на 16.08.2024, по кредитному договору № 903601404 ОСОБА_1 , згідно якого станом на 19.05.2021 до сплати нарахована сума в розмірі 56 022, 75 грн (а.с. 12).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 належним чином умов кредитного договору № 9036014044 від 20.01.2021 не виконував, кредит в установлені строки не повернув, та враховуючи, що ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1   на загальну суму 56 022, 75 грн, та за відсутності доказів оплати кредитних коштів, наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Проте, погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, враховуючи наступне.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення (статті 15,16 Цивільного кодексу України (далі за текстом – ЦК України).
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Як убачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» посилалось на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів, кінцевим з яких є позивач ТОВ «Юніт Капітал», на підставі договорів факторингу, які були укладені у 2018 році, 2020 та 2024 роках, а сам кредитний договір № 903601404 укладено 20.01.2021, тобто після укладення договорів факторингу від 28.11.2018 та 05.08.2020.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, як і за іншими договорами факторингу.
Разом з тим, розділом 3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено фінансування та порядок розрахунків. Зокрема, пунктом 3.1.1 передбачено, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання додаткової угоди. За умовами пункту 3.1.2 фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. Пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта (а.с. 59 зворот).
Аналогічні положення передбачено також у договорі факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, укладеному між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».
До Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 замість реєстру прав вимоги надано витяг з нього (а.с. 62 зворот).
Таким чином, позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал».
Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02.11.2021 № 905/306/17, від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012, від 15.04.2024 в справі № 2221/2373/12).
Однак, позивачем не надано реєстру прав вимоги, оформленого та підписаного відповідно до договору факторингу, а також доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу.
Враховуючи викладене, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», і відповідно до наступних кредиторів.
Таким чином судом належним чином не досліджено матеріали справи, а саме те, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал». Позивачем не надано реєстру прав вимоги, оформленого та підписаного відповідно до договору факторингу, а також доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу.
Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
У даній справі позивач мотивує свої вимоги тим, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал», на підставі договорів факторингу, які були укладені 28.11.2018, 05.08.2020 та 05.07.2024, та на підставі додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018.
Разом з тим, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений 20.01.2021, тобто через 2 роки після укладення 28.11.2018 договору факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Право вимоги до ОСОБА_1 вказано лише у реєстрі прав вимоги і не існувало на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018. Вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не існувало, а відповідно до п. 2.1 згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Отже, майбутні вимоги не є предметом договору факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01, тому і право вимоги за кредитним договором з ОСОБА_1 , який буде укладено у 2021 році не могло входити.
Таким чином, на момент укладення Договору факторингу, за яким відступлено права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання ОСОБА_1   за Кредитним договором № 903601404 від 20.01.2021 ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. На момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018.
Крім того, на час укладення такого Договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, оскільки предмет не індивідуалізовано належним чином.
Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором № 903601404 від 20.01.2021 на першому етапі від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «Юніт Капітал».
Враховуючи викладене вище та встановлені обставини справи, суд першої інстанції не врахував, що позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 20.01.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
Хоча і згідно умов додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу (а.с. 39 зворот) передбачено, що право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує, проте сам договір факторингу від 28.11.2018 не містить положень про право майбутньої вимоги.
Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.  
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції внаслідок неправильно наданої оцінки наявним в матеріалах справи доказам та неправильного застосування норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
З врахуванням викладеного, встановлення обставин укладення 20.01.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, договору за № 903601404, предметом якого є 15 750 грн кредиту на умовах строковості, зворотності та платності, кредит наданий на 30 днів, сторонами погоджені умови сплати процентів із врахуванням паспорту споживчого кредиту продукту «Смарт» до даного договору (а.с. 23-25), які і визнає відповідач, не може бути підставою для задоволення вимог ТОВ «Юніт Капітал», з урахуванням викладених мотивів. 
При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 367 ЦПК України).
Таким чином, встановивши неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у спірних правовідносинах, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить переконання про необхідність скасування оскаржуваного рішення навіть за відсутності відповідних доводів апеляційної скарги.
З огляду на викладене, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з постановленням нового рішення судом апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позову, тому з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 906, 88 грн , сплачений ним при подачі апеляційної скарги.
Як вбачається, звертаючись до суду апеляційної інстанції заявником було сплачено судовий збір у розмірі 2 906, 88 грн, тобто з застосуванням двічі коефіцієнту 0,8, проте такий розрахунок є помилковим враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» – ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п/п 6 п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні апеляційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 складає 3 028 грн.
За матеріалами справи, позовну заяву було подано юридичною особою через систему «Електронний суд» 30.07.2024, апеляційна скарга подана 28.01.2025 через систему «Електронний суд».
Суд звертає увагу, що ставка судового збору при розрахунку його сплати за подання до суду апеляційної скарги є незмінною та повинна відповідати вимогам Закону №3674-VI, не залежить від розміру сплаченого судового збору позивачем з понижуючим коефіцієнтом при поданні позовної заяви в електронній формі (див. постанова Верховного Суду 02 липня 2024 року від справа №160/19149/23 (адміністративне провадження № К/990/12666/24).
З урахуванням викладеного з ТОВ «Юніт Капітал» слід достягнути недоплачений судовий збір на користь держави за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 726, 72 грн (3 028, 00 х 150 % х 0,8 = 3 633, 60 грн (судовий збір, який підлягав сплаті за розгляд справи судом апеляційної інстанції) – 2 906, 88 грн (сума, яку сплатив апелянт) = 726, 72 грн (недоплачена сума судового збору ОСОБА_1 )).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу – п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
У підтвердження витрат на правову допомогу апелянтом надано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Денисенко С.В. (а.с. 139), копію договору № 26/09/24 про надання правничої допомоги від 26.09.2024 (а.с. 139 зворот), копію протоколу погодження вартості послуг на суму 6 000 грн (а.с. 140), копію акту виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги № 26/09/24 від 26.09.2024 на суму 6 000, 00 грн (а.с. 140 зворот), копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 на суму 6 000 грн (а.с. 141).
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заявлений відповідачем розмір витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій є завищеним та підлягає зменшенню з 6 000, 00 грн до 4 000, 00 грн, оскільки протоколом погодження вартості послуг, крім іншого визначено, що за представництво інтересів Клієнта під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції (за один судодень) вартість послуг адвоката визначена в сумі 2 000, 00 грн, проте справу судом апеляційної інстанції було розглянуто без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України, тому з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 , з урахуванням викладених пояснень представника заявника щодо не співмірності витрат на правничу допомогу, слід стягнути витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000, 00 грн.
Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                          П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 вересня 2024 року скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, 4/А, офіс 10, код ЄДРПОУ 43541163) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2906,88 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000, 00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь держави недоплачений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 726, 72 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 02.04.2025.
Головуючий                                                        Судді :