Постанова             
Іменем  України            
 
23 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 465/6061/19-ц
провадження № 61-359св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),                    Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Злагода-М», Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», 
треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року в складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.            Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода-М» (далі - ТОВ «Злагода-М») і Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (далі - ПАТ «Українська інноваційна компанія»), треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Національний банк України (далі - НБУ), про визнання відсутнім права на стягнення коштів, визнання відсутнім права на звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що 05 квітня 2011 року між ПАТ «Український інноваційний банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір                             № 110005. 
На забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Український інноваційний банк» і ОСОБА_1 05 квітня 2011 року також укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого позивачка передала в іпотеку магазин-салон (квартири АДРЕСА_2 , загальною площею                114,0 кв. м). 
Окрім того, 06 квітня 2011 року на забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Український інноваційний банк» і ТОВ «Злагода-М»,   ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого ТОВ «Злагода-М» і ОСОБА_3 передали в іпотеку нежиле приміщення під АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_4 . 
Також 05 квітня 2011 року на забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Український інноваційний банк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 110005/2, згідно з умовами якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати за своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що виникають з умов кредитного договору.
23 грудня 2016 року ТОВ «Піколі Плюс», яке на підставі договору про надання юридичних послуг від 21 листопада 2016 року представляє інтереси ПАТ «Українська інноваційна компанія», направило позивачці ОСОБА_1 вимогу про повернення грошових коштів згідно з умовами кредитного договору.
Однак згідно з інформацією, наданою Фондом, не було і не є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк», проте видає себе таким та намагається стягнути з ОСОБА_1 і майнових поручителів заборгованість за кредитним договором, не визнаючи при цьому відсутність у ПАТ «Український інноваційний банк» такого права, а отже, таке право підлягає захисту шляхом подання відповідного позову до суду.
Окрім того, постановою Правління НБУ від 24 грудня 2015 року № 934 ПАТ «Український інноваційний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 24 грудня 2015 року № 239 запроваджено тимчасову адміністрацію і призначено уповноважену особу Фонду. 
22 березня 2016 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 385 «Про початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».
 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:
 
визнати відсутнім право у ПАТ «Українська інноваційна компанія» на стягнення з ОСОБА_1 коштів за кредитним договором від 05 квітня 2011 року                                № 110005;
 
визнати відсутнім право у ПАТ «Українська інноваційна компанія» на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру (магазин-салон) № 1 на                                АДРЕСА_5 , загальною площею 114,0 кв. м, згідно з іпотечним договором від 05 квітня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І. А. та зареєстрованим в реєстрі за № 547;
 
визнати відсутнім право у ПАТ «Українська інноваційна компанія» на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 , згідно з іпотечним договором від 05 квітня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І. А. та зареєстрованим в реєстрі за № 547;
 
визнати відсутнім право у ПАТ «Українська інноваційна компанія» на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , згідно з іпотечним договором від 06 квітня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Куртяк О. О. та зареєстрованим в реєстрі за № 581;
 
визнати відсутнім право у ПАТ «Українська інноваційна компанія» на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_4 , згідно з іпотечним договором від 06 квітня                          2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Куртяк О. О. та зареєстрованим в реєстрі за № 581;
 
визнати відсутнім право у ПАТ «Українська інноваційна компанія» на стягнення з ОСОБА_2 коштів згідно з договором поруки від 05 квітня 2011 року                                      № 110005/2.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2021 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду                                 м. Львова від 04 грудня 2019 року про заборону органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, яке передано в іпотеку ПАТ «Український інноваційний банк», до набрання законної сили рішенням суду у цій справі, щодо такого нерухомого майна:
квартири (магазина-салону) за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 114,0 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1372918346101;
квартир АДРЕСА_2 ;
нежитлового приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 184,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3742661;
квартири АДРЕСА_4 .
 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позивач не довела обставин, на які вона посилалася як на підставу позовних вимог, а певні вимоги стосуються прав та інтересів інших осіб, представником яких ОСОБА_1 не є. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, суд дійшов висновку про скасування заходів забезпечення позову. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Визнано відсутнім право у ПАТ «Українська інноваційна компанія» на стягнення з ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № 110005, укладеним 05 квітня 2011 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_1 .
 
Визнано відсутнім право у ПАТ «Українська інноваційна компанія» на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним 05 квітня                   2011 року між ПАТ «Український інноваційний банк» і ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І. А. та зареєстрованим в реєстрі за № 547, а саме магазин-салон (квартири АДРЕСА_2 .
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2021 року залишено без змін.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк», і до вказаної компанії не перейшли та не могли перейти права й обов`язки кредитора за кредитним договором, а також іпотечними договорами та договором поруки, які укладені на забезпечення виконання зобов`язань за згаданим кредитним договором.
Також апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом прав та інтересів також і інших осіб, однак без наявності відповідних повноважень на представництво інтересів цих осіб, а саме: поручителів та іпотекодавців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ТОВ «Злагода-М», а тому вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені в інтересах цих осіб, не підлягають задоволенню саме з тієї підставі, що заявлені не уповноваженою на те особою.
Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, він вправі був скасувати і заходи забезпечення позову.
Зважаючи на те, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, колегія суддів вважала, що підстав для застосування заходів забезпечення позову на стадії завершення апеляційного розгляду справи немає, а тому немає і підстав для скасування оскаржуваної ухвали про скасування заходів забезпечення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
05 січня 2022 року ПАТ «Українська інноваційна компанія» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду                                           від 08 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції у задоволеній частині позовних вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі № 826/14033/17,                                             від 25 листопада 2020 року у справі № 922/2144/16, від 18 грудня 2019 року                            у справі № 761/29966/16-ц, від 07 квітня 2021 року у справі № 924/199/20, постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі                        № 925/698/16, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, постанові Верховного Суду України від 08 грудня 2009 року у справі № 21-1573во09, (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування немає.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що 05 квітня 2011 року між ПАТ «Український інноваційний банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір.
 
На забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Український інноваційний банк» і ОСОБА_1 05 квітня 2011 року також укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 114,0 кв. м, які рішенням Львівського міськвиконкому від 19 березня 2004 року № 235 дозволено використовувати як нежитлові приміщення та переобладнано під магазин-салон.
 
06 квітня 2011 року на забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Український інноваційний банк» (з однієї сторони) і ТОВ «Злагода-М», ОСОБА_3 (з іншої сторони як іпотекодавців) укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого в іпотеку були передані нежитлове приміщення під АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_4 .
 
05 квітня 2011 року на забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Український інноваційний банк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 110005/2, згідно з яким поручитель зобов`язався солідарно відповідати за своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що виникають з умов кредитного договору.
 
23 грудня 2016 року ТОВ «Піколі Плюс» на підставі договору про надання юридичних послуг від 21 листопада 2016 року як представник ПАТ «Українська інноваційна компанія» надіслало ОСОБА_1 вимогу про повернення грошових коштів згідно з умовами кредитного договору, укладеного 05 квітня 2011 року між нею і ПАТ «Український інноваційний банк». 
 
2.            Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження                                              № 61-2417сво19)).
 
Як на обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не було і не є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Український інноваційний банк», водночас цей факт відповідач не визнає, а отже, відповідно до статті 16 ЦК України таке право підлягає захисту в судовому порядку у зв`язку з наявністю спору про право.
 
Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк», і до вказаної компанії не перейшли та не могли перейти права й обов`язки кредитора за кредитним договором, а також іпотечними договорами та договором поруки, які укладені на  забезпечення виконання зобов`язань за згаданим кредитним договором.
 
Верховний Суд не погоджується з наведеним висновком апеляційного суду з огляду на таке. 
 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Водночас невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (статті 549, 610, 611 ЦК України).
 
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частини перша, третя статті 510 ЦК України). Зокрема, згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України сторонами кредитного договору є позичальник і кредитодавець, яким може бути банк або інша фінансова установа.
 
Як відомо з обставин, встановлених судами під час розгляду цієї справи та інших справ, які мають преюдиційне значення, юридичну особу (ідентифікаційний код 05839888), яка тепер має назву ПАТ «Українська інноваційна компанія», було створено з метою здійснення банківської діяльності та найменовано ПАТ «Український інноваційний банк». На підставі виданої НБУ банківської ліцензії та внесення запису регулятором до Державного реєстру банків ПАТ «Український інноваційний банк» набуло статус банка.
 
Правління НБУ у межах визначеної законом компетенції прийняло щодо банку, зокрема, постанову від 24 грудня 2015 року № 934 про віднесення до категорії неплатоспроможних і від 22 березня 2016 року № 180 про відкликання банківської ліценції та ліквідацію, а виконавча дирекція Фонду - рішення від 24 грудня                     2015 року № 239 про затвердження тимчасової адміністрації та від 22 березня                        2016 року № 385 про початок процедури ліквідації. Однак зазначені постанови правління НБУ та рішення Фонду скасовано судовими рішеннями у справах                                 № 826/5325/16 і № 826/14033/17, які набрали законної сили, є чинними та обов`язковими до виконання.
 
Так, установлено, що постановою окружного адміністративного суду м. Києва                            від 14 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року та постановою Верховного Суду у справі № 826/14033/17 позов ПАТ «УКР/ІН/КОМ» до Національного банку України та Фонду задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 24 грудня 2015 року № 934 «Про віднесення ПАТ «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних, визнано противоправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду від 24 грудня 2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
29 квітня 2016 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду                 від 13 липня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України                          від 23 листопада 2016 року у справі № 826/5325/16, визнано протиправною та скасовано постанову правління НБУ від 22 березня 2016 року № 180 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український інноваційний банк», визнано протиправним та скасовано рішення Фонду від 22 березня                        2016 року № 385 про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк». 
 
Визнавши протиправними та скасувавши постанову правління НБУ від 22 березня 2016 року № 180 та рішення Фонду від 22 березня 2016 року № 385, Окружний адміністративний суд м. Києва також зобов`язав НБУ вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування ПАТ «Український інноваційний банк» як банківської установи в обсязі та стані, які існували до прийняття постанови НБУ від 22 березня 2016 року № 180.
 
У постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 913/266/20 Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду дійшов, зокрема, таких висновків:
 
статус банку набувається з моменту прийняття НБУ рішення про видачу банківської ліцензії з одночасним внесенням регулятором запису до Державного реєстру банків, тоді як втрата юридичною особою такого статусу відбувається у результаті завершення реорганізації банку або його ліквідації за спеціальною процедурою, здійснюваною (за винятком процедури добровільної ліквідації) державною спеціалізованою установою - Фондом у визначеному банківським законодавством порядку, кінцевим наслідком чого [реорганізації чи ліквідації] є здійснення НБУ запису в Державному реєстрі банків про припинення банку. При цьому відкликання банківської ліцензії не є самостійною підставою для втрати юридичною особою статусу банку;
 
Фонд є установою, що виконує спеціальні функції, зокрема щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку та їх ліквідації. У визначених законом випадках Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду (згідно з частиною першою статті 1, частиною першою статті 3, частиною першою статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»);
 
Фонд у день отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та не пізніше наступного робочого дня розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку (згідно з частиною п`ятою статті 77 Закону «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»);
 
із дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, припиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю, а у випадку, якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється (згідно із пунктом 1 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Повноваження Фонду під час здійснення ліквідації банку врегульовані статтею 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;
 
відсутність належного законодавчого регулювання (порядку «відновлення» банківської ліцензії у разі скасування судовим рішенням відповідних рішень НБУ та Фонду, спрямованих на здійснення процедури виведення банку з ринку) та невжиття державним органом (НБУ) відповідних заходів призвело до правової невизначеності як щодо статусу ПАТ «Український інноваційний банк» (нова назва - ПАТ «Українська інноваційна компанія»), так і щодо визначення органу/суб`єкта, наділеного повноваженнями на управління такою юридичною особою;
 
зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків цієї юридичної особи, які виникли раніше у зв`язку зі здійсненням нею банківської діяльності в межах своєї спеціальної правосуб`єктності як банківської установи, оскільки внаслідок цього не створився новий учасник правовідносин, отже, ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією юридичною особою, з одним ідентифікаційним кодом 05839888 і єдиним обсягом прав та обов`язків;
 
зміна найменування банку без попереднього погодження НБУ чи зміна організаційно-правової форми без здійснення процедури реорганізації банку в установленому банківським законодавством порядку не допускаються, тому відповідні зміни до статуту самі по собі не могли бути підставою для втрати зазначеним товариством статусу банку;
 
внаслідок бездіяльності центрального органу державного управління (НБУ), а також через незапровадження органом законодавчої влади нормативного регулювання порядку «відновлення» банківської ліцензії у разі скасування судовими рішеннями відповідних рішень НБУ та Фонду, спрямованих на здійснення процедури ліквідації банку, чи порядку подальшого виведення неплатоспроможного банку з ринку за цих умов, боржника варто вважати таким, що був позбавлений можливості зберігати правовий статус банку;
 
з урахуванням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року здійснення судової процедури банкрутства ПАТ «Українська інноваційна компанія» у визначеному законодавством про банкрутство порядку є формою реалізації компанією та усіма її кредиторами права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Такий порядок дій стабілізує правову ситуацію навколо зазначеного товариства і забезпечить захист прав та інтересів усіх учасників спірних правовідносин.
 
При цьому Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі                                         № 913/266/20 взяв до уваги висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16, щодо повноважень Фонду на управління банком попри скасування у судовому порядку як рішення Фонду про початок процедури ліквідації, так і рішення про запровадження тимчасової адміністрації, однак встановив, що здійснення Фондом ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк» (тепер - ПАТ «Українська інноваційна компанія») виявилося неможливим, позаяк єдиною встановленою законом підставою для початку такої процедури є відповідне рішення Правління НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
 
За відсутності нормативного регулювання продовження процедури виведення банку з ринку шляхом ліквідації у разі скасування у судовому порядку рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії саме НБУ як уповноваженому суб`єкту на здійснення банківського нагляду належало прийняти у межах своєї компетенції відповідні рішення, чого зроблено не було.
 
Водночас у справах № 826/15260/17 і № 826/11199/16 суди відмовили у задоволенні позовів Фонду про визнання протиправними та скасування реєстраційних дій щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах (у тому числі відповідно до рішень загальних зборів від 13 липня 2016 року), тоді як НБУ не звертався з позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів, змін до статуту чи скасування записів у ЄДР, незважаючи на те, що з моменту ухвалення відповідних рішень минуло вже понад шість років.
 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ «Український інноваційний банк» і ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією й тією ж юридичною особою з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888, а зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків відповідної юридичної особи щодо зобов`язань, які виникли до внесення відповідних змін, і такі зміни не спростовують наявність зобов`язань, які виникли за відповідними договорами.
 
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 січня                    2025 року у справі № 921/534/23, від 26 лютого 2025 року у справі № 908/401/18, від 20 березня 2025 року у справі № 909/578/17. 
Оскільки апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Установивши, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» задовольнити.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року скасувати, рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2021 року залишити в силі. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   М. Є. Червинська
Судді:                                                                             А. Ю. Зайцев
                                                                                       Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов