ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
29 квітня 2025 року
м.Харків
справа № 642/7216/23
провадження № 22-ц/818/2427/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Савенко М.Є., Тичкової О.Ю.,
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, -
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Горностаєва В`ячеслава Івановича на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 січня 2025 року, постановлене суддею Грінчук О.П. 
в с т а н о в и в:
У грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у сумі 10639,00 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» заборгованість за послуги з газопостачання за адресою АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2019 по 30.04.2023, у розмірі 10 639 грн. 96 коп. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз збут» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп..
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Горностаєв В.І. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що 06.08.2021 року майстром групи з припинення та відновлення розподілу природного газу ОСОБА_1 було припинено газопостачання. Реального надання будь яких послуг з боку позивача не було. договору про надання послуг не підписувалось, актів звірки не проводилось.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 01.12.2019 по 30.04.2023 склала 10639.96 грн., що підтверджується розрахунком в матеріалах справи. Відповідачем не надано суду доказів відсутності боргу або неправильності його нарахування, наданий позивачем розрахунок боргу не спростований відповідачем.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Харківгаз Збут».
На ТОВ «Харківгаз збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (затвердженоПостановою КМУ № 758 від 01.10.2015, з 01.04.2017 - відповідно доПостанови КМУ № 187 від 22.03.2017, з 01.11.2018 - відповідно доПостанови КМУ № 867 від 19.10.2018).
За адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особовий рахунок №  НОМЕР_1 відкрито на його ім`я.
Згідно наданого ТОВ «Харківгаз збут» розрахунку заборгованість за період 12.2019 року по 01.01.2023 становить 10639,96 грн
Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015за № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827.
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги»визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно достаті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно з частиною першоюстатті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина другастатті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Частиною першоюстатті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Відповідно до пункту 5 частини третьоїстатті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженогопостановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.
За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей633,634,641та642 Цивільного кодексу Українишляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил.
Згода споживача про приєднання до умов договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного Оператором ГРМ згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил.
Відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьоїстатті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду Українивід 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ.
З довідки про нарахування та оплати за природний газ за особовим рахунком за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що за період з 12.2019 по 05.2021 позивачем нараховувалася щомісячно плата за спожитий природний газ, але відповідачем оплата здійснювалася не в повному обсязі.
Як убачається з акту про припинення газопостачання складеного майстром з питань відновлення розподілу газу, 06.08.2021 року припинено газопостачання абоненту ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Фактично позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла до припинення газопостачання до квартири відповідача, тобто до 06.08.2021 року.
Даних про нарахування сум після припинення газопостачання матеріали справи не містять.
Відповідно до положеньст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями610,612 ЦК Українипередбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Таким чином судовим першої інстанції обгрунтовано зроблено висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості.
Доказів на спростування розміру заборгованості за цей період відповідачем не надано.
Доводи апеляційної не спростовують висновки суду першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язуєсуди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно дост.375ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382,383,384ЦПК Українисуд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Горностаєва В`ячеслава Івановича залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий:                                                                О.В. Маміна

Судді:                                                                         М.Є. Савенко

О.Ю. Тичкова