ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2025 р. 	Справа № 480/5862/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2024, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек,повний текст складено 19.11.24  по справі № 480/5862/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області      треті особи                 Державна судова адміністрація України 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
Позивачка, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі – ТУ ДСА України в Сумській області), третя особа - Державна судова адміністрація України (далі – ДСА України), в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Сумській області щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 включно з врахування коефіцієнта 1.5 до посадового окладу у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 391 від 23.04.2023 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» (далі – Постанова № 391);
зобов`язати ТУ ДСА України в Сумській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати, обчисленої з урахуванням коефіцієнта 1.5 до посадового окладу за період з 06.03.2024 по 18.04.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 02.11.2010 позивачка працює в Сумському районному суді Сумської області, з 04.01.2019 призначена на посаду помічника судді. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 12.04.2024 № 108 внесені зміни до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, та віднесено м. Суми Сумської територіальної громади до території можливих бойових дій з 06.03.2024. Відповідно до зазначеного наказу керівником апарату Сумського районного суду Сумської області прийнято наказ № 33/06-09 від 22.04.2024 «Про затвердження переліку працівників Сумського районного суду Сумської області, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на території можливих бойових дій та зміни до нього», згідно з яким позивачка здійснювала свої повноваження в Сумському районному суді Сумської області, тобто безпосередньо на території можливих бойових дій. Втім, відповідно до довідки ТУ ДСА в Сумській області № 04-2803/24 від 28.06.2024 посадовий оклад позивачки розраховувався з урахуванням коефіцієнту 1.5 лише з 19.04.2024. Позивачка вважає бездіяльність ТУ ДСА України в Сумській області щодо ненарахування та невиплати з 06.03.2024 заробітної плати та її складових без урахування коефіцієнту 1.5 відповідно до Постанови № 391 протиправною та такою, що порушує її гарантоване право на належну оплату праці.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Сумській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 (включно), з врахуванням коефіцієнта 1.5 до посадового окладу у відповідності до Постанови № 391.
Зобов`язано ТУ ДСА України в Сумській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої заробітної плати, обчисленої з урахуванням коефіцієнту 1.5 до посадового окладу за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 (включно), на підставі Постанови № 391.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що наказ №108 від 12.04.2024, яким внесено зміни до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, та віднесено м. Суми Сумської територіальної громади до території можливих бойових дій, опублікований у офіційному виданні і відповідно набрав чинності 19.04.2024. При цьому відповідно до отриманої відповіді від 17.06.2024 № 11-12808/24 ДСА України рекомендовано підвищення посадових окладів державних службовців територіального управління ДСА України в Сумській області та місцевих загальних судів м. Суми з 19.04.2024. Також згідно з листом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України зазначено, що відповідно до ст. 3 Указу Президента України від 03.10.1992 № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації та набувають чинності через 10 дні після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності. Крім того, п. 3 Наказу № 108 передбачено, що наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування. Таким чином територіальне управління не мало правових підстав для самостійного прийняття рішення щодо визначення дати нарахування та виплати надбавки, передбаченої Постановою № 391.
Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.
Відзив на апеляційну скаргу від позивачки не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 з 02.11.2010 працює в Сумському районному суді Сумської області, з 04.01.2019 призначена на посаду помічника судді (а.с. 11-15).
Наказом керівника апарату Сумського районного суду Сумської області № 33/06-09 від 22.04.2024 «Про затвердження Переліку працівників Сумського районного суду Сумської області, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на території можливих бойових дій» затверджено перелік працівників апарату Сумського районного суду Сумської області, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на території можливих бойових дій, до якого включено помічника судді - Панченко А.І. (а.с. 9-10).
Відповідно до довідки про заробітну плату ТУ ДСА в Сумській області від 28.06.2024 № 04-2808/24 посадовий оклад позивачки розраховувався з урахуванням коефіцієнту 1.5 з 19.04.2024 (а.с. 5 зворотній бік).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати за період з 06.03.2024 до 18.04.2024 заробітної плати з врахуванням коефіцієнта 1.5 у відповідності до Постанови № 391, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що м. Суми Сумської міської територіальної громади до території можливих бойових дій віднесено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 12.04.2024 № 108 з 06.03.2024, відтак саме з цієї дати посадовий оклад позивачки повинен визначатися з урахуванням коефіцієнта 1.5.
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів вказує, що частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та третьої статті 94 КЗпП України про працю заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі – Закон України № 108/95-ВР) та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 1 Закону України № 108/95-ВР визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Пунктом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі – Закон України № 889-VIII) встановлено, що державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
За приписами статті 50 Закону України № 889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та в подальшому такий строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України.
Відповідно до частини другої статті 113 та частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови та розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
25.04.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану».
Відповідно до п.п. 1 п. 1 Постанови № 391 на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження, зокрема, на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади, визначені відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), визначаються з урахуванням коефіцієнта 1.5.
Згідно з пп. 2 Постанови № 391 підвищення розмірів посадових окладів з урахуванням коефіцієнтів, передбачених підпунктом 1 цього пункту, здійснюється з урахуванням фактично відпрацьованого часу протягом місяця; заробітна плата працівникам державних органів нараховується відповідно до абзацу першого цього підпункту з урахуванням підвищених розмірів посадових окладів, передбачених підпунктом 1 пункту 1 цієї постанови, які визначені та затверджені у штатному розписі відповідного державного органу.
Відповідно до абз. 1 пп. 3 п. 1 Постанови № 391 для цілей цієї постанови розташування робочого місця працівника визначається керівником державного органу (керівником державної служби, суб`єктом призначення) шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії.
Згідно з п. 4 Постанови № 391 вона набирає чинності з дня її опублікування і застосовується до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.
Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 за № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (далі – Постанова № 1364) установлено, зокрема, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій; у переліку визначаються дата початку та дата завершення бойових дій (дата виникнення та припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.
Так, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 за № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - Перелік).
12.04.2024 Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 108, який набрав чинності 19.04.2024, внесено відповідні зміни до Переліку та, зокрема, віднесено м. Суми Сумської міської територіальної громади до території можливих бойових дій з датою такого віднесення – 06.03.2024.
Відповідно до абз. 4 п. 3 Постанови № 391 працівникам державних органів, які включені до переліку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, за періоди роботи на територіях, які не включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, нарахування заробітної плати проводиться виходячи з посадових окладів, визначених законодавством.
Отже, нормативний акт, що встановив застосування до посадового окладу, визначеного відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), коефіцієнта 1.5 - Постанова № 391 - набрав чинності з моменту публікації, Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 108, що опублікований 19.04.2024, містить конкретну дату віднесення м. Суми до територій можливих бойових дій, а тому саме з вказаної дати мають бути застосовані відповідні законодавчо визначені наслідки, в тому числі та нарахування заробітної плати з урахуванням коефіцієнту 1.5.
На виконання Постанови № 1364 Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 108 від 12.04.2024 затверджено зміни до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, згідно з якими м. Суми Сумської міської територіальної громади відноситься до території можливих бойових дій з датою виникнення можливості бойових дій – 06.03.2024.
Тобто, у вказаному нормативному акті визначено дату виникнення можливості бойових дій, а Постанова КМУ № 391 пов`язує застосування коефіцієнта 1.5 до посадового окладу для працівників державних органів саме з датою виникнення можливості бойових дій.
Отже, враховуючи те, що м. Суми Сумської міської територіальної громади до території можливих бойових дій віднесено з 06.03.2024 Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 12.04.2024 № 108, тому саме з цієї дати посадовий оклад позивачки повинен визначатися з урахуванням коефіцієнта 1.5.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Сумській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 06.03.2024 по 18.04.2024 (включно), з врахуванням коефіцієнта 1.5 до посадового окладу у відповідності до Постанови № 391.
Посилання відповідача на ту обставину, що наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 12.04.2024 № 108 набрав чинності 19.04.2024, а тому не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до 19.04.2024, суд відхиляє, адже правовідносини щодо оплати праці працівників державних органів (із визначенням посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 1.5) врегульовані абзацом 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови № 391, який застосовується із 01.01.2024 та є обов`язковим до виконання в силу частини першої статті 117 Конституції України, тоді як наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 12.04.2024 №108) лише встановлено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Доводи апелянта щодо необхідності врахування в спірних правовідносинах відповіді ДСА України від 17.06.2024 № 11-12808/24, а також листа Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, суд апеляційної скарги вважає помилковими, оскільки роз`яснення, листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, не є джерелом права, відповідно до ст. 7 КАС України, та мають лише рекомендаційний характер.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд      
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 по справі № 480/5862/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий