Номер провадження: 22-ц/813/3110/25 
Справа № 511/4120/23
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заробітної плати та сплати страхових внесків, -

в с т а н о в и в:
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заробітної плати та сплати страхових внесків, в якому просив зобов`язати відповідача вчинити певні дії з нарахування та сплати єдиного внеску на його загальнообов`язкове державне соціальне страхування за липень 2015 року. Стягнути з відповідача на його користь ненараховану та не виплачену заробітну плату за липень 2015 року у розмірі 2 096,43 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що   ОСОБА_1 , перебував в трудових відносинах з у період з 16 вересня 2013 року до 11 березня 2016 року з відповідачем - СП «Вітмарк-Україна» ТОВ, що підтверджується записами його трудової книжки. В подальшому, під час оформлення пенсії за віком, він дізнався від Пенсійного фонду України, що за липень 2015 року роботодавцем не були сплачені внески на його загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Також не була нарахована і не була виплачена заробітна плата за липень 2015 року. Наведене підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка ОК-5). 
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто зі Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_1 не нараховану та не виплачену заробітну плату за липень 2015 року в сумі 2096, 43 грн. з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів, зобов`язано Спільне підприємство «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю нарахувати ОСОБА_1 , виходячи з розміру заробітної плати за липень 2015 року, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплатити на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку за липень 2015 року, стягнуто зі Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю в дохід держави судовий збір в сумі 2147,20 грн.
16 вересня 2024 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому позивач просив поновити строк для подання заяви про відшкодування судових витрат та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати на загальну суму 10 148 грн., з яких витрати на професійну правничу допомогу Адвокатським бюро «Смірнов та партнери» складають 9800 грн, та 348 грн. поштові витрати.
Додатковим рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року поновлено позивачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про відшкодування судових витрат з додатками. Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто зі Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_1 поштові витрати, пов`язані із розглядом справи в розмірі 348 грн. В задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу – відмовлено.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду,  ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просив додаткове рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати, та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9800 грн. 
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначив, що у договорі про надання правничої допомоги від 01 грудня 2023 року №01-12, внаслідок тривалих відключень світла і поганого його самопочуття, через неуважність, помилково була зроблена копія чернетки іншого договору про надання правничої допомоги, де стороною є Степанівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, а не відповідач. Наведена помилка на переконання апелянта є технічною та могла бути ним усунута в судовому засіданні, однак розгляд справи відбувся без його участі, оскільки суд першої інстанції  не направляв йому судову повістку із викликом на 08 жовтня 2024 року і як наслідок не повідомляв його належним чином про судове засідання призначене на 08 жовтня 2024 року.
Крім того, апелянт зазначив, що клопотання відповідача від 02 жовтня 2024 року про зменшення судових витрат, у якому вказано на описку в договорі з адвокатом він отримав після дати прийняття оскаржуваного додаткового рішення, а саме 11 жовтня 2024 року, що підтверджується копією конверту в додатках до апеляційної скарги та відомостями сайту оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» про вручення листа № 6500509335723. 
Також, на думку апелянта, зміст оскаржуваного рішення свідчить, що судом не надано правової оцінки Акту надання-приймання юридичних послуг (професійної правничої допомоги) від 04 вересня 2024 року та довідці, АБ «Смірнов та партнери», від 04 вересня 2024 року, №04-09, якими підтверджується факт надання, йому Адвокатським бюро «Смірнов та партнери» послуг по даній цивільній справі, з визначенням вартості послуг (гонорару) у фіксованому розмірі. При цьому суд не взяв до уваги, що за змістом пунктів 2, 3 Акту сторони, дійшли, згоди, що проведена, виконавцем на користь замовника робота та надані юридичні послуги повністю відповідають вимогам замовника. Натомість з підписанням цього Акту замовник підтверджує, що не має до виконавця жодних вимог чи претензій щодо виконання зобов`язань.
У відзиві, адвокат Павленко І.В., представник Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю зазначила, що самі по собі акт наданих послуг та довідка, які були надані позивачем в суд першої інстанції, не є достовірними та достатніми доказами, оскільки без договору про надання правничої допомоги, який стосується предмету спору, неможливо встановити чи відповідають перелік та вартість послуг, які зазначені в акті, вимогам та умовам договору, а також неможливо встановити чи довідка про оплачені грошові кошти є належним та достатнім документом відповідно до договору, в якості підтвердження оплати наданої позивачу правової допомоги. Тому, договір є тим документом, який обов`язково повинен бути поданий суду в якості доказу при вирішенні питання про відшкодування судових витрат. Оскільки позивачем був наданий суду першої інстанції договір про надання правничої допомоги, предмет якого не стосувався ані предмету спору, ані відповідача, то відсутність належного доказу, саме - договору про надання правничої допомоги, виключає розгляд судом тільки акту наданих послуг та довідки в якості доказів понесених судових витрат та надання їм правової оцінки.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заробітної плати та сплати страхових внесків, в якому просив зобов`язати відповідача вчинити певні дії з нарахування та сплати єдиного внеску на його загальнообов`язкове державне соціальне страхування за липень 2015 року. Стягнути з відповідача на його користь ненараховану та не виплачену заробітну плату за липень 2015 року у розмірі 2 096,43 грн.
Разом з позовною заявою позивач подав до суду попередній (орієнтовний) розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції який складає приблизну суму 12000 грн, та почтові витрати 400 грн., і зазначив, що докази понесених ним судових витрат будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року позов задоволено. 
Стягнуто зі Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_1 не нараховану та не виплачену заробітну плату за липень 2015 року в сумі 2096, 43 грн. з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів, зобов`язано Спільне підприємство «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю нарахувати ОСОБА_1 , виходячи з розміру заробітної плати за липень 2015 року, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сплатити на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку за липень 2015 року, стягнуто зі Спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю в дохід держави судовий збір в сумі 2147,20 грн.
Представник інтереси позивача в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи не представляв, також в матеріалах справи відсутні процесуальні документи, підписані адвокатом або іншим представником позивача.
Після ухвалення судового рішення, а саме 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив поновити строк для подання заяви про відшкодування судових витрат та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати на загальну суму 10 148 грн., з яких витрати на професійну правничу допомогу Адвокатським бюро «Смірнов та партнери» складають 9800 грн, та 348 грн. поштові витрати.
До вказаного клопотання позивачем додано копії Договору про надання правничої допомоги № 01-12 від 01 грудня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Смірнов та партнери», Акт надання-приймання юридичних послуг (професійної правничої допомоги) від 04 вересня 2024 року, згідно якого позивачу були надані послуги із підготовки процесуальних документів (позовної заяви, заяв із процесуальних питань, відповіді на відзив, заяви про відшкодування судових витрат тощо) по справі № 511/4120/23 на суму 9800 грн., довідка від 04 вересня 2024 року, видана Адвокатським бюро «Смірнов та партнери» про сплату Новаком А.І. в повному обсязі вартості наданих юридичних послуг за Договором №01-12 в сумі 9800 грн., та копії фіскальних чеків АТ «Укрпошта» на суму 348 грн.
Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правничої допомоги від 01 грудня 2023 року №01-12, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Смірнов та партнери», Виконавець зобов`язується протягом строку, зазначеного в Договорі, надати Замовнику професійну правничу допомогу – юридичні послуги з оскарження в судовому порядку дій та рішень Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, для чого надає замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього, готує процесуальні документи, надає іншу правову допомогу.
Зі змісту акту надання-приймання юридичних послуг (професійної правничої допомоги) від 04 вересня 2024 року позивачу були надані послуги із підготовки процесуальних документів (позовної заяви, заяв із процесуальних питань, відповіді на відзив, заяви про відшкодування судових витрат тощо) по справі № 511/4120/23 на суму 9800 грн.
Відмовляючи у задоволення заяви ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що у п.1.1 Договору про надання правничої допомоги від 01 грудня 2023 року №01-12, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Смірнов та партнери» зазначена Степанівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області яка не була учасником вказаної цивільної справи, тому не зазначені у договорі послуги, надані позивачу Адвокатським бюро «Смірнов та партнери», по цивільній справі №511/4120/23 у виді підготовки позовної заяви, заяв із процесуальних питань, відповіді на відзив, заяви про відшкодування судових витрат тощо в розмірі 9800 грн. не підлягають відшкодуванню. Навіть за умови, що такі послуги були фактично надані, та зазначені в акті прийому-передачі. 
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, з огляду на таке.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При розгляді позовної заяви ОСОБА_1 до спільного підприємства «Вітмарк Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заробітної плати та сплати страхових внесків, ОСОБА_1 надавалась правова допомога, про що ним стверджується у заяві про стягнення витрат на оплату правничої допомоги.
Слід звернути увагу, що жоден процесуальний документ не був підписаний адвокатом та адвокат не приймав участі в судових засіданнях районного суду.
До заяви про відшкодування судових витрат позивачем додано копію договору про надання правничої допомоги № 01-12 від 01 грудня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Смірнов та партнери».
Однак, долучений до заяви договір про надання правничої допомоги не є належним доказом.
За приписами ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги є первинним документом, який підтверджує наявність між позивачем та адвокатським бюро взаємовідносин щодо надання правничої допомоги та яким регулюються правовідносини між сторонами.
Акт наданих послуг та інші документи, є похідними документами від договору про надання правничої допомоги, оскільки виникають як результат укладеного договору та надання послуг відповідно до його умов.
Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правничої допомоги від 01 грудня 2023 року №01-12, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Смірнов та партнери», Виконавець зобов`язується протягом строку, зазначеного в Договорі, надати Замовнику професійну правничу допомогу – юридичні послуги з оскарження в судовому порядку дій та рішень Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, для чого надає замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього, готує процесуальні документи, надає іншу правову допомогу. 
Самі по собі акт наданих послуг та довідка, які були надані позивачем в суд першої інстанції, не є достовірними та достатніми доказами згідно вимог ст. 79 та 80 ЦПК України, оскільки без договору про надання правничої допомоги, який стосується предмету спору, неможливо встановити чи відповідають договору, а також неможливо встановити чи довідка про оплачені грошові кошти є належним та достатнім документом відповідно до договору, в якості підтвердження оплати наданої позивачу правової допомоги.
В розумінні ч. 8. ст. 141 ЦПК України договір є тим документом, який обов?язково повинен бути поданий суду в якості доказу при вирішенні питання про відшкодування судових витрат.
Оскільки позивачем був наданий суду першої інстанції договір про надання правничої допомоги, предмет якого не стосувався ані предмету спору, ані відповідача, який є неналежним доказом, то відсутність належного доказу, а саме - договору про надання правничої допомоги, який стосується предмета спору, виключає розгляд судом тільки акту наданих послуг та довідки в якості доказів понесених судових витрат та надання їм правової оцінки.
Слід зазначити, що копію договору №01-12 про надання професійної правничої допомоги 01 грудня 2023 року, яка долучена апелянтом до апеляційної скарги та яка не надавалася до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймає як доказ і не надає йому оцінку, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розгляд справи відбувся без його участі, оскільки суд першої інстанції не повідомляв його належним чином про судове засідання призначене на 08 жовтня 2024 року, колегія суддів залишає без задоволення, з огляду на наступне. 
За положеннями ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ст.ст. 43, 49 ЦПК України, і повинні здійснювати їх добросовісно (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).
Згідно практики Європейського суду з прав людини, в їх системному зв`язку, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
Тобто, позивач (заявник) має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді. Позивач, як ініціатор процесу, повинен цікавитися рухом своєї справи, в тому числі, отримувати інформацію в загальному доступі в мережі Інтернет.
Крім того, інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада».
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи незалежно від причин неявки.
Виходячи з другої поспіль неявки у судове засідання для розгляду заяви про відшкодування судових витрат ОСОБА_1 , який не підтвердив поважність причин неявки, жодних клопотань до суду не надав, районний суд вирішив за можливе розглянути справу за його відсутності, з урахуванням належного повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи призначеної на 26 вересня 2025 року.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2025 року.

 Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева
Судді ______________________________________ С.М. Сегеда
______________________________________ Є.С. Сєвєрова