КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 752/2316/20                                                                        Головуючий у суді І інстанції Мазур Ю.Ю.
Провадження № 22-ц/824/3555/2025                                                      Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
09 квітня 2025 року                                                    м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про стягнення суми страхового відшкодування,
 
в с т а н о в и в:
 
У лютому 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (далі - ПрАТ «СК «Перша») страхове відшкодування у розмірі 110 734,86 грн.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що 31 жовтня 2018 року між ним та ПрАТ «СК «Перша» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (Каско) № 06-07.32.18.00020, відповідно до якого були застраховані майнові інтереси ОСОБА_1 , пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом «Land Rover Discovery Sport», д.н.з. НОМЕР_1 .
21 листопада 2018 року зі вказаним транспортним засобом стався страховий випадок. Відповідно до рахунку № 0000001548 від 09 лютого 2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу страхувальника становила 58 786,06 грн. За результатом настання страхового випадку страховиком було сплачено лише частину страхового відшкодування у розмірі 10 579,95 грн, тому позивач вважав, що несплачена сума страхового відшкодування складає 48 206,11 грн.
13 травня 2019 року із забезпеченим транспортним засобом стався страховий випадок. Відповідно до рахунку №0000002060 від 21 травня 2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу страхувальника становила 42 189,55 грн. За результатом настання страхового випадку страховиком було сплачено частину страхового відшкодування у розмірі 19 429,82 грн. Таким чином, несплачена сума страхового відшкодування складає 22 759,73 грн.
14 травня 2019 року стався ще один страховий випадок. Відповідно до рахунку № 0000002059 від 21 травня 2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу страхувальника становила 18 512,14 грн. За результатом настання страхового випадку страховиком було сплачено частину страхового відшкодування у розмірі 11 498,66 грн. Отже, несплачена сума страхового відшкодування складає 7 013,48 грн.
18 травня 2019 року із транспортним засобом стався черговий страховий випадок. Згідно рахунку № 0000002058 від 21 травня 2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу страхувальника становила 42 559,08 грн. За результатом настання страхового випадку страховиком було сплачено частину страхового відшкодування у розмірі 9 803,54 грн. Тобто несплачена сума страхового відшкодування складає 32 755,54 грн.
Загальна сума невиплаченого страхового відшкодування за всіма страховими випадками становить 110 734,86 грн, які, на думку позивача, підлягають стягненню з відповідача внаслідок невиконання ним умов договору страхування та вимог Закону України «Про страхування».
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року позов  ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 недоплачені суми страхового відшкодування внаслідок настання страхових випадків, що сталися 21 листопада 2018 року, 13, 14 та 18 травня 2019 року, у загальному розмірі 110 734,86 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із цим судовим рішенням, відповідач в особі представника - Олексієнко О.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ПрАТ «СК «Перша»за кожним страховим випадком на виконання пункту 7.1.4 договору страхування було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується відповідними актами огляду, підписаними також позивачем. У виставлених СТО рахунках характер пошкоджень автомобіля відрізнявся від тих, які зафіксовані в актах огляду транспортного засобу.
У зв`язку із наведеним, відповідач по першому страховому випадку від 21 листопада 2018 року здійснив розрахунок на підставі ремонтної калькуляції № LЕ 18-2828 від 04 березня 2019 року, відповідно до якої розмір страхового відшкодування становив 12 419, 94 грн (з урахуванням ПДВ), що включає в себе вартість запчастин - 11 039,94 грн та вартість робіт - 1 380,00 грн. 
Таким чином, зазначену подію було визнано страховим випадком та сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 10 579,95 грн, що підтверджено останнім.
В пункті 4.3 договору страхування (основна частина) передбачено сплату страхового платежу частинами. Оскільки станом на дату здійснення виплати страхового відшкодування позивачем не було сплачено всі чергові страхові платежі, сума яких значно перевищувала суму належного до виплати страхового відшкодування, то відповідач, керуючись пунктом 9.15.3 договору страхування, зарахував належне позивачу страхове відшкодування у розмірі 10 579,95 грн в рахунок оплати за договором страхування.
Водночас, відповідно до пункту 10.17 договору страхування якщо виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо страхувальнику фізичній особі, то така виплата розраховується без врахування суми ПДВ. Оскільки в даному випадку виплата здійснювалась безпосередньо страхувальнику шляхом зарахування коштів в рахунок оплати за договором страхування, відповідно було вирахувано розмір ПДВ (копії всіх документів містяться в матеріалах справи).
По інших страхових випадках відповідач, не погодившись із розміром відновлювального ремонту транспортного засобу, згідно із пунктом 9.18 договору страхування замовив проведення експертного дослідження. Вказані у висновках експертного дослідження суми ПрАТ «СК «Перша» сплатило на рахунок СТО згідно реквізитів вказаних у заявах на виплату, що підтверджено позивачем.
За таких обставин ПрАТ «СК «Перша», керуючись умовами договору страхування, здійснило виплату страхового відшкодування позивачу за вказаними страховими випадками у повному обсязі.
Суд першої інстанції у своєму рішенні послався на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та судову практику, яка регулює цей вид правовідносин.
Проте, вказаний закон регулює відносини при завданні шкоди третім особам при експлуатації транспортного засобу особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, в даному ж випадку спір випливає з договору добровільного страхування.
Посилання суду на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в обґрунтування задоволення позовних вимог є неправомірним та безпідставним, як і посилання на судову практику, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, при вирішенні даного спору судом першої інстанції застосовано норми закону, який регулює інший вид правовідносин.
Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов, однак відсутність відзиву в силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони у призначене судове засідання не з`явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом отримання судової повістки-повідомлення в електронному кабінеті користувача ЄСІТС, представник відповідача - Олексієнко О.І. надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, представник позивача - Конюшко Д.Б. надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його участю в іншому судовому засіданні в господарському суді та неотриманням ним копії апеляційної скарги відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у складі колегії суддів: судді-доповідача - ОСОБА_2 , суддів: Желепи О.В., Мазурик О.Ф., було відкрито апеляційне провадження у справі.
Копія вказаної ухвали разом із копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами була надіслала судом апеляційної інстанції на адресу  ОСОБА_1 , однак поштове відправлення повернулося до суду з відміткою служби поштового зв`язку - «за закінченням терміну зберігання».
Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року № 247/06.1-01/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 752/2316/20 (а/п 22-ц/824/3555/2025) у зв`язку зі звільненням судді-доповідача ОСОБА_2 з посади судді Київського апеляційного суду у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 16 січня 2025 року № 72/0/15-25.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року у складі колегії суддів: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду на 09 квітня 2025 року о 12 год. 20 хв. у відкритому судовому засіданні з повідомленням її учасників.
13 лютого 2025 року до апеляційного суду надійшла заява представника позивача - адвоката Конюшка Д.Б. про реєстрацію його як представника ОСОБА_1 у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» та додання до електронних матеріалів справи № 752/2316/20 копії апеляційної скарги ПрАТ «СК «Перша»на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року.
У цей же день представнику позивача - адвокату Конюшку Д.Б. в електронний кабінет користувача ЄСІТС разом із судовою повісткою апеляційним судом надіслано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками, які були фактично отримані останнім 17 лютого 2025 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суд (а.с. 206).
Отже, копію апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами сторона позивача отримала в електронному кабінеті користувача ЕСІТС «Електронний суд» ще 17 лютого 2025 року, однак правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом п`ятиденний строк не скористалась і клопотання про продовження цього процесуального строку не подавала.
Згідно із статтею126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.
Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та/або їх представників, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (див.постанову Верховного Судувід 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16).
У постанові від 22 листопада 2024 року у справі № 727/6078/22 Верховний Суд вказав, що «Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, від її уповноваженого представника надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку було відхилено судом апеляційної інстанції. Причин неможливості явки уповноваженого представника позивачки для участі у судовому розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а також обставин, які ОСОБА_1 мала намір особисто повідомити суду, остання не зазначила. З огляду на належне повідомлення заявниці про дату, час та місце судового розгляду справи, викладення її позиції у тексті відзиву на апеляційну скаргу, неявку уповноваженого представника позивачки для участі у розгляді справи, беручи до уваги положення статті 372 ЦПК України, строки розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції гарантій, визначених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.».
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», також неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).
Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки представника позивача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи та з огляду на те, що він був завчасно і належним чином повідомлений про призначене судове засідання в суді апеляційної інстанції, з урахуванням категорії справи, яка є малозначною, строків її розгляду та доводів апеляційної скарги, в межах яких підлягає перегляду рішення суду першої інстанції, на підставі статей 369, 372 ЦПК України клопотання адвоката Конюшка Д.Б. про відкладення розгляду справи залишила без задоволення та ухвалила проводити розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.
Суд першої інстанції встановив, що 31 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Перша» укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності експлуатанту наземного транспорту, водія та пасажирів від нещасного випадку № 06-07.32.18.00020.
Відповідно до пункту 9.1.3. загальної частини договору визначення розміру збитків здійснюється страховиком згідно з умовами договору на підставі рахунків спеціалізованого підприємства з ремонту транспортного засобу, якщо в основній частині договору зазначено опцію «Ремонт на фірмовому СТО» і лише в тому випадку, якщо вказаний рахунок відсутній, розмір страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції наданої страховиком.
В рамках встановленого строку дії вказаного договору наступили чотири страхових випадки за участю застрахованого транспортного засобу «Land Rover Discovery Sport», д.н.з. НОМЕР_1 .
Щодо страхового випадку внаслідок події, що сталась 21 листопада 2018 року, суд зазначив наступне.
Як вбачається із наявного в матеріалах справи та підписаного позивачем акту огляду транспортного засобу від 22 листопада 2018 року, внаслідок заявленої події на застрахованому транспортному засобі «Land Rover Discovery Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , були встановлені такі дефекти: зламане кріплення молдинга заднього правого колеса та пошкоджена структура правої накладки заднього бампера.
На підтвердження розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу позивачем було надано відповідачу рахунок № 0000001548 від 09 лютого 2019 року, відповідно до якого вартість ремонту становила 58 786,06 грн.
За результатами настання страхового випадку страховиком було сплачено лише частину страхового відшкодування, а саме 10 579,95 грн.
ПрАТ «СК «Перша» повідомляло позивача, що у випадку отримання від ОСОБА_1 визначених в пункті 10.17 загальної частини договору страхування документів, які б підтверджували фактичне проведення ремонту застрахованого транспортного засобу та його оплату, страховик повернеться до розгляду страхової справи № ТР-32-5451 в частині перегляду суми належного до виплати страхового відшкодування у розмірі ПДВ.
Щодо страхового випадку внаслідок події, що сталась 13 травня 2019 року, суд зазначив наступне.
Для визначення матеріального збитку та розміру страхового відшкодування позивач у відповідності до пункту 1.3.7. договору страхування звернувся до ТОВ «Віннер-Одеса», що є фірмовою станцією технічного обслуговування для застрахованого автомобіля.
Відповідно до рахунку № 0000002060 від 21 травня 2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу страхувальника становила 42 189,55 грн.
Відповідач не погодив рахунок ТОВ «Віннер-Одеса» як підставу для визначення розміру суми страхового відшкодування і замовив у незалежного експерта проведення експертного дослідження.
Згідно із звітом № 06-007 спеціаліста-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля «Land Rover Discovery Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , від 17 червня 2019 року вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу від пошкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 13 травня 2019 року, склала 19 429,82 грн з урахуванням ПДВ, за умови виконання всіх передбачених робіт на СТО «Віннер-Одеса».
За результатами настання страхового випадку страховиком було сплачено страхове відшкодування у розмірі 19 429,82 грн.
Щодо страхового випадку внаслідок події, що сталась 14 травня 2019 року, суд зазначив наступне.
Для визначення матеріального збитку та розміру страхового відшкодування позивач у відповідності до пункту 1.3.7. договору страхування звернувся до ТОВ «Віннер-Одеса», що є фірмовою станцією технічного обслуговування для застрахованого автомобіля.
Відповідно до рахунку № 0000002059 від 21 травня 2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу страхувальника становила 18 512,14 грн.
Згідно із звітом № 06-008 спеціаліста-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля «Land Rover Discovery Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , від 17 червня 2019 року, виготовленого на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу від пошкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 14 травня 2019 року, склала 11 498,66 грн з урахуванням ПДВ, за умови виконання всіх передбачених робіт на СТО «Віннер-Одеса».
За результатами настання страхового випадку страховиком було сплачено страхове відшкодування у розмірі 11 498,66 грн.
Щодо страхового випадку внаслідок події, що сталась 18 травня 2019 року, суд зазначив наступне.
Для визначення матеріального збитку та розміру страхового відшкодування позивач у відповідності до пункту 1.3.7. договору страхування звернувся до ТОВ «Віннер-Одеса», що є фірмовою станцією технічного обслуговування для застрахованого автомобіля.
Відповідно до рахунку № 0000002058 від 21 травня 2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу страхувальника становила 42 559,08 грн.
Відповідач (як у двох попередніх випадках) не погодив рахунок ТОВ «Віннер-Одеса» як підставу для визначення розміру суми страхового відшкодування і замовив у незалежного експерта проведення експертного дослідження.
Згідно із звітом № 06-009 спеціаліста-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля «Land Rover Discovery Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , від 17 червня 2019 року вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу від пошкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 18 травня 2019 року, склала 9 803,54 грн з урахуванням ПДВ, за умови виконання всіх передбачених робіт на СТО «Віннер-Одеса».
За результатами настання страхового випадку страховиком було сплачено страхове відшкодування у розмірі 9 803,54 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, застосувавши норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та судову практику Верховного Суду щодо застосування положень цього Закону, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди (реального збитку) у загальному розмірі 110 734,36 грн.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Згідно із частиною першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Таким чином важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.
Суд першої інстанції встановив, що 31 жовтня 2018 року між сторонами був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту (Каско).
Однак, визначаючи розмір спірних страхових відшкодувань, всупереч встановленим обставинам справи дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і застосував норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З огляду на те, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про страхування», норми якого судом першої інстанції застосовані не були, то зазначене є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті спору.
За змістом положень частини першої статті 626, статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування) (стаття 980 ЦК України).
Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (частина перша статті 6 Закону України «Про страхування» у редакції, чинній на час укладання між сторонами договору страхування (далі - Закон № 85/96-ВР)).
Як передбачено у частині першій статті 16 Закону № 85/96-ВР, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону № 85/96-ВРстраховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
За правилами статті 9 Закону № 85/96-ВР страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За приписами пункту 3 частини першої статті 20 Закону № 85/96-ВР страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Частиною першою статті 25 Закону № 85/96-ВР визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
У постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 року у справі № 6-101цс11 зроблено висновок, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.
Відповідно до пункту 9.1. договору добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 06-07.32.18.00020 від 31 жовтня 2018 року визначення розміру збитків здійснюється страховиком згідно з умовами договору на підставі:
9.1.1. звітів про оцінку майна, висновків незалежних (судових) експертів, експертного дослідження;
9.1.2. калькуляції ремонту для застрахованої марки ТЗ, складеної страховиком за допомогою програми «AUDATEX» на підставі протоколу огляду та інших документів, у яких визначено обсяг і характер пошкоджень ТЗ та/або деталізований перелік ремонтних робіт або рахунків СТО, запропонованої страховиком (далі - калькуляція страховика);
9.1.3. на підставі рахунків спеціалізованого підприємства з ремонту ТЗ, якщо в основній частині договору зазначено опцію «Ремонт на фірмовому СТО», за умови перерахування суми відшкодування на рахунок спеціалізованого підприємства або страхувальнику у випадку надання акту виконаних робіт та квитанцій про оплату відновлювального ремонту на спеціалізованому підприємстві. При ненаданні цих документів - розрахунок здійснюється на підставі калькуляції страховика.
Тобто, умовами договору, укладеного між сторонами, передбачені різні підстави для визначення розміру збитків. 
У даному випадку страхувальник надав страховику рахунки спеціалізованого підприємства, оскільки в умовах договору добровільного страхування передбачено опцію «Ремонт на фірмовому СТО».
Проте, відповідач оплатив рахунки не у повному обсязі, а виплатив по першому страховому випадку від 21 листопада 2018 року позивачу 10 579,95 грн, а по трьом іншим страховим випадкам перерахував на рахунок СТО також менші суми, які він визначив самостійно, посилаючись на пункт 9.18. договору страхування.
Як вбачається із пункту 9.18. договору, у випадку виникнення суперечок між сторонами про причини та розмір збитків (витрат на відновлення транспортного засобу) кожна із сторін має право вимагати проведення незалежної експертизи.
Отже, виходячи із умов договору страхування, рахунок від спеціалізованої СТО є підставою для перерахування коштів на рахунок СТО у визначеному в рахунку обсязі. Проте, у випадку незгоди страховика з розміром витрат на відновлення транспортного засобу він мав право провести незалежну експертизу.
По страховому випадку від 21 листопада 2018 року позивач надав відповідачу рахунок на оплату № 0000001548 від 09 лютого 2019 року, виставлений ТОВ «Віннер-Одеса», який є платником податку на прибуток на загальних підставах, у розмірі 58 786,09 грн (з урахуванням ПДВ у розмірі 9 797,68 грн).
Відповідач не погодився із цим рахунком, утім експертизу відповідно до пункту 9.18. договору не призначив, а провів страхову виплату позивачу на підставі калькуляції, складеної ним за допомогою програми «AUDATEX» на підставі протоколу огляду транспортного засобу. 
Такими діями відповідач порушив умови пункту 9.1.3. договору страхування, яким надано право страховику вимагати виплату страхового відшкодування на рахунок СТО на підставі виставленого рахунку. Грошові кошти відповідач перерахував не на СТО, а виплатив страхувальнику на підставі складеної ним калькуляції без врахування ПДВ.
Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення на користь позивача несплаченої суми страхового відшкодування за страховим випадком від 21 листопада 2018 року з таких підстав.
Як було зазначено вище, позивач скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування на підставі виставленого рахунку шляхом перерахування коштів на рахунок СТО. Ці кошти відповідач на рахунок СТО не перерахував, тоді як у позовній заяві позивач просив ці не перераховані кошти стягнути з відповідача саме на його користь.
На думку суду апеляційної інстанції, на підставі виставленого рахунку кошти не можуть бути виплачені безпосередньо страхувальнику, для виплати страхового відшкодування страхувальнику встановлений інший порядок, а саме надання ним акту виконаних робіт та доказів оплати цих робіт. 
Відтак, не можуть також бути стягнуті в судовому порядку зі страховика недоплачені кошти на підставі виставленого рахунку із СТО на користь страхувальника.
Це пов`язано з положеннями Закону України «Про страхування», які визначають, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 760/15450/14-ц (провадження № 61-3487св18) вказано, що «з урахуванням положень статті 9 Закону України «Про страхування» та статті 988 ЦК України, які визначають, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру реальних збитків, та умов договору страхування, які встановлюють порядок визначення розміру збитку (витрат на відновлення транспортного засобу), врахувавши ненадання позивачем доказів проведення діагностики вузлів та агрегатів транспортного засобу та її результатів, а також транспортного засобу для огляду для проведення судової експертизи з метою визначення розміру збитків за наявності різних висновків оцінювачів, касаційний суд дійшов висновку, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю позивачем того, що сума 109 509,30 грн є реальними збитками, заподіяними внаслідок страхового випадку».
Подібний висновок викладений Верховним Судом і в постанові від 25 травня 2021 року у справі № 205/2667/19 (провадження № 61-17738св20).
В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
По трьом іншим страховим випадкам, позивач також надав відповідачу рахунки зі спеціалізованого підприємства з ремонту транспортних засобів - ТОВ «Віннер-Одеса». 
Проте відповідач, не погодившись із вартістю відновлювального ремонту забезпеченого транспортного засобу, визначеного в рахунках на оплату, скористався своїм правом, передбаченим пунктом 9.18. договору страхування, і призначив незалежну експертизу, яка визначила вартість відновлювального ремонту, яка і була сплачена відповідачем на рахунок СТО.
Позивач проти звітів від 17 червня 2019 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля «Land Rover Discovery Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , не заперечував та не оспорював висновків викладених у них, а просив стягнути суми страхових відшкодувань виключно на підставі рахунків.
Таким чином ПрАТ «СК «Перша» не був порушений порядок виплати ОСОБА_1  страхового відшкодування.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції повинен був неухильно додержуватися вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі, втім зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що розглядаючи вказаний позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Перша» про стягнення суми страхового відшкодування.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
За подання апеляційної скарги ПрАТ «СК «Перша» сплатило судовий збір у розмірі 1 661,06 грн, тому ці витрати слід компенсувати йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про стягнення суми страхового відшкодування відмовити.
Компенсувати приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Перша» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 661,06 грнсплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                         С.А. Голуб

 
Судді:                                                                                   Т.А. Слюсар

 
Д.О. Таргоній