УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 квітня 2025 року
 
м. Київ
 
справа № 524/4044/24
провадження № 61-4758ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
 
заявник - ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження: державний виконавець Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , комунальне підприємство «Кременчукводоканал»,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18 грудня 2024 року у складі судді Ковальчук Т. М. та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2025 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Триглолова В. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця  Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці) Акіменко Е. В.
Просила скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу № 524/4044/24, виданого 25 квітня 2024 року Автозаводським районним судом міста Кременчука про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 22 травня 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука скасував судовий наказ, отже державний виконавець Автозаводського ВДВС у м. КременчуціАкіменко Е. В. винесла постанову від 02 грудня 2024 року про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу № 524/4044/24 у порушення вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18 грудня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18 грудня 2024 року залишено без змін.
У квітні 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18 грудня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення апеляційного суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її скарги.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що судовий наказ втрачає силу в тій частині, в якій він скасований, відтак виконавчий документ повинен бути або приведений у відповідність,  або не може бути виконаний взагалі.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів                     у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження               (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3                                         частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову                         у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 квітня 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука видав судовий наказ у справі № 524/4044/24, за яким стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь КП «Кремечукводоканал» в солідарному порядку заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 10 859,81 грн (у тому числі плата за абонентське обслуговування у сумі 826,53 грн), встановлений індекс інфляції в сумі 129,94 грн, 3 % річних від простроченої суми в сумі 44,45 грн та у дольовому порядку у рахунок повернення сплаченого судового збору в сумі 302,80 грн, тобто по 75,70 грн з кожного.
Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 22 травня 2024 року скасований судовий наказ Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 квітня 2024 року у справі № 524/4044/24 у частині вимог до ОСОБА_4 
02 грудня 2024 року державний виконавець Автозаводського ВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання судового наказу № 524/4044/24.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» судові накази підлягають примусовому виконанню в порядку, передбаченому цим Законом.
За загальним правилом (стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження») виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, у тому числі судового наказу, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Частиною четвертою статті 4 і статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені випадки, у яких виконавець повертає виконавчий документ стягувачу.
Статтями 32, 33, 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначені випадки і обставини, за яких виконавець ухвалює рішення про відкладення виконавчого провадження, його відстрочення і зупинення.
Відповідно до частини першої статті 172 ЦПК України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п?яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, врахував, що судовий наказ скасований у частині вимог до ОСОБА_4 , матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу, на підставі чого дійшов висновку, що судовий наказ від 25 квітня 2024 року у частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за станом на час видачі цього наказу представнику стягувача 25 листопада 2024 року та станом на час винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження - 02 грудня 2024 року, набрав законної сили. 
Судами правильно зазначено, що закон не місить норми про те, що скасування судового наказу у частині вимог до одного із солідарних боржників має наслідком скасування наказу у цілому.
Наведені у касаційній скарзі інші доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до власного тлумачення заявницею норм законодавства.
З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.
Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадженняу справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , комунальне підприємство «Кременчукводоканал», за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18 грудня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2025 року відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
  Судді:          	  І. Ю. Гулейков                                                    Р. А. Лідовець       Д. Д. Луспеник