П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/10859/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
10 квітня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Гніванської міської ради до Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, за участю третьої особи-Комунального підприємства "Гніваньводопостач" про визнання протиправним та скасування висновку, 
В С Т А Н О В И В :
Гніванська міська рада звернулася до суду з позовом до Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, за участю третьої особи-Комунального підприємства "Гніваньводопостач", в якому просила: 
-визнати протиправним та скасувати висновок Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області від 03.07.2023 року про результати моніторингу закупівлі «Послуги з прибирання снігу» за ідентифікатором: UA-2023-02-02-010906-а в частині встановлення порушення законодавства у сфері публічних закупівель та зобов`язання Замовника усунути порушення шляхом припинення зобов`язань за договором, в тому числі із застосуванням відповідних наслідків недійсності/нікчемності договору.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 позов задоволено:
-визнано протиправним та скасовано висновок управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області від 03.07.2023 про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2023-02-02-010906-а.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.02.2023 року Гніванською міською радою було розміщено оголошення UA-2023-02-02-0109062-а щодо закупівлі "Послуги з прибирання та підмітання вулиць" очікуваною вартістю 1140724,18 грн.
За наслідками розгляду та оцінки тендерних пропозицій переможцем процедури закупівлі (відкритих торгів) визнано КП «Гніваньводопостач», якого замовник 1повідомив про намір укласти договір про закупівлю та з яким 16.02.2023 року уклав договір № 190 .
Згідно наказу Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області від 14.06.2023 №55-з "Про початок моніторингу процедур закупівель" 14.06.2023 року розпочато моніторинг процедури закупівлі послуги з прибирання та підмітання вулиць за номером UA-2023-02-02-0109062-a, замовником якої є: Гніванська міська рада, з підстав виявлення від органів державної влади, народних депутатів України, органів місцевого самоврядування, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.
За результатами моніторингу, відповідачем складено висновок про результати моніторингу процедури закупівлі № UA-2023-02-02-010609-а, який 03.07.2023 року затверджений начальником Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та тоді ж оприлюднений в електронній системі закупівель.
У пункті 1 констатуючої частини висновку вказано, що за результатами моніторингу процедури закупівлі установлено, що тендерна документація замовника складена не у відповідності із нормами Закону із урахуванням вимог Постанови №1178, а саме: у пункті 3 Розділу 5 «Оцінка тендерної документації» тендерної документації зазначено, що Замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, коли учасник процедури закупівлі, зокрема:
1) зазначив у тендерній пропозиції недостовірну інформацію, що є суттєвою для визначення результатів відкритих торгів, яку замовником виявлено згідно з абзацом другим частини п`ятнадцятої статті 29 Закону, чим не дотримано вимоги абзацу 2 підпункту 1 пункту 41 Постанови №1178;
2) не надав обґрунтування аномально низької ціни тендерної пропозиції протягом строку, визначеного в частині чотирнадцятій статті 29 Закону, чим не дотримано вимоги абзацу 5 підпункту 1 пункту 41 Постанови №1178;
3) визначив конфіденційною інформацію, що не може бути визначена як конфіденційна відповідно до вимог частини другої статті 28 Закону, чим не дотримано вимоги абзацу 6 підпункту 1 пункту 41 Постанови №1178;
4) переможець процедури закупівлі, зокрема: надав недостовірну інформацію, що є суттєвою для визначення результатів процедури закупівлі, яку замовником виявлено згідно з абзацом другим частини п`ятнадцятої статті 29 Закону, чим не дотримано вимоги абзацу 6 підпункту 3 пункту 41 Постанови №1178.
Крім того, моніторингом установлено невідповідність тендерної пропозиції учасника КП «Гніваньводопостач», якого обрано переможцем торгів, умовам тендерної документації Замовника. Так, у пункті 7 розділу І «Загальні положення» тендерної документації зазначено, що тендерна пропозиція та усі документи, які передбачені вимогами тендерної документації та додатками до неї складаються українською мовою. Документи або копії документів (які передбачені вимогами тендерної документації та додатками до неї), які надаються учасником у складі тендерної пропозиції, викладені іншими мовами, повинні надаватися разом із їх автентичним перекладом на українську мову.
При цьому, учасником КП «Гніваньводопостач» у складі тендерної пропозиції надано копії трудових книжок на працівників: ОСОБА_1 (робітник благоустрою), ОСОБА_2 (тракторист), ОСОБА_3 (водій автотранспортного засобу), ОСОБА_4 (інженер з охорони праці), які викладені іншою мовою, без автентичного перекладу на українську мову, чим порушено вимоги пункту 7 розділу І «Загальні положення» тендерної документації.
Відповідно до вимог абзацу 3 підпункту 2 пункту 41 Постанови №1178 замовник відхиляє тендерну пропозицію учасника із зазначення аргументації в електронній системі закупівель, як таку, що викладена іншою мовою, ніж мова, що передбачена тендерною документацією. Однак, на порушення вимог абзацу 3 підпункту 2 пункту Постанови №1178 Замовник не відхилив тендерну пропозицію учасника КП «Гніваньводопостач», а визнав його переможцем та уклав з ним договір від 16.02.2023 №190 на суму 1 140 724,18грн.
Згідно з пунктом 2 констатуючої частини цього висновку за результатами аналізу питання щодо відповідності вимог тендерної документації вимогам Закону із урахуванням вимог Постанови № 1178 встановлено недотримання вимог абзаців 2, 5 та 6 підпункту 1 та абзацу 6 підпункту 3 пункту 41 Постанови №1178. За результатами аналізу питання щодо дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель під час розгляду тендерної пропозиції встановлено порушення вимог абзацу 3 підпункту 2 пункту 41 Постанови №1178.
Пунктом 3 констатуючої частини висновку на підставі статей 5 та 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі», Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області зобов`язало Гніванську міську раду здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом припинення зобов`язань за договором, в тому числі із застосуванням відповідних наслідків недійсності/нікчемності договору та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів.
Вважаючи вказаний висновок протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України від 26.01.1993 №2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон №2939-XII).
Відповідно до частини першої статті 1 вказаного Закону здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Згідно з пунктами 1, 4,7 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (зі змінами і доповненнями), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад врегульовані спеціальним Законом України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922-VIII (далі - Закон № 922-VIII).
За визначенням наведеними у  п.14 ч.1 ст.1 Закону № 922-VIII моніторинг процедури закупівлі- аналіз дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель під час проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та протягом його дії з метою запобігання порушенням законодавства у сфері публічних закупівель.
Статтею 5 Закону № 922-VIII передбачено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Учасники (резиденти та нерезиденти) всіх форм власності та організаційно-правових форм беруть участь у процедурах закупівель/спрощених закупівлях на рівних умовах.
Порядок здійснення моніторингу публічних закупівель регламентовано ст. 8 Закону України «Про публічну закупівлі», згідно з частиною першою якого моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії. Моніторинг процедури закупівлі не проводиться на відповідність тендерної документації вимогам частини четвертої статті 22 цього Закону. Моніторинг процедур закупівель здійснюється також щодо процедур закупівель, особливості яких передбачені у законах, що визначені у частинах восьмій та дев`ятій статті 3 цього Закону.
Положеннями ч. 2 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» визначено, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
За змістом ч. 2 ст. 8 Закону № 922-VIII рішення про початок моніторингу процедури закупівлі приймає керівник органу державного фінансового контролю або його заступник (або уповноважена керівником особа) за наявності однієї або декількох із таких підстав:
1) дані автоматичних індикаторів ризиків;
2) інформація, отримана від органів державної влади, народних депутатів України, органів місцевого самоврядування, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель;
3) повідомлення в засобах масової інформації, що містять відомості про наявність ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель;
4) виявлені органом державного фінансового контролю ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель в інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель;
5) інформація, отримана від громадських об`єднань, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявлених за результатами громадського контролю у сфері публічних закупівель відповідно до статті 7 цього Закону.
Згідно з приписами ст. 5 вказаного Закону, контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.
Моніторинг закупівлі здійснюється за місцезнаходженням органу державного фінансового контролю.
Ч. 4 ст. 8 Закону № 922-VIII передбачено, що строк здійснення моніторингу процедури закупівлі не може перевищувати 15 робочих днів з наступного робочого дня від дати оприлюднення повідомлення про початок моніторингу процедури закупівлі в електронній системі закупівель.
У ч. 6 ст. 8 Закону № 922-VIII закріплено, що за результатами моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу процедури закупівлі (далі висновок), що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.
Отже, апелянт як територіальний орган Держаудитслужби наділений повноваженнями щодо здійснення моніторингу публічних закупівель у порядку, визначеному Законом України «Про публічні закупівлі».
Так, предметом спору у цій справі є висновок Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області від 03.07.2023 року про результати моніторингу закупівлі «Послуги з прибирання снігу» за ідентифікатором: UA-2023-02-02-010906-а, яким встановлено порушення позивачем зокрема абз. 3 пп. 2 п. 41 Постанови №1178 за результатами аналізу питання щодо розгляду тендерної пропозиції.
У вказаному висновку контролюючий орган вказує на невідповідність тендерної пропозиції учасника КП «Гніваньводопостач», якого обрано переможцем торгів, умовам тендерної документації замовника, адже учасником КП «Гніваньводопостач» у складі тендерної пропозиції надано копії трудових книжок на працівників: ОСОБА_1 (робітник благоустрою), ОСОБА_2 (тракторист), ОСОБА_5 (водій автотранспортного засобу), ОСОБА_6 (інженер з охорони праці), які викладені російською мовою, без автентичного перекладу на українську мову, чим порушено вимоги пункту 7 розділу І «Загальні положення» тендерної документації.
З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 9 статті 12 Закону України "Про публічні закупівлі", під час проведення процедур закупівель/спрощених закупівель усі документи, що готуються замовником, викладаються українською мовою, а також за рішенням замовника одночасно всі документи можуть мати автентичний переклад на іншу мову. Визначальним є текст, викладений українською мовою.
Згідно із пунктом 8 частини 2 статті 21 Закону України Про публічні закупівлі, оголошення про проведення відкритих торгів повинно містити інформацію про мову (мови), якою (якими) повинні готуватися тендерні пропозиції.
Пунктом 7 розділу І Загальні положення тендерної документації визначено, що тендерна пропозиція та усі документи, які передбачені вимогами тендерної документації та додатками до неї складаються українською мовою. Документи або копії документів (які передбачені вимогами тендерної документації та додатками до неї), які надаються учасником у складі тендерної пропозиції, викладені іншими мовами, повинні надаватися разом із їх автентичним перекладом на українську мову.
На підтвердження інформації щодо наявності в учасника працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід, необхідно у складі тендерної пропозиції надати, зокрема, копії  трудових книжок таких працівників.
Із матеріалів справи слідує, що у складі пропозиції  КП «Гніваньводопостач» на вимогу пункту 2.1 Додатку № 1 до тендерної документації, подані копії трудових книжок працівників ОСОБА_1 (робітник благоустрою), ОСОБА_2 (тракторист), ОСОБА_5 (водій автотранспортного засобу), ОСОБА_6 (інженер з охорони праці), які викладені російською мовою, без  перекладу на українську мову 
Між тим, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що бланки зазначених трудових книжок оформлені російською мовою, однак зазначає, що відсутність у складі тендерної пропозиції позивача офіційного перекладу таких документів українською мовою не може слугувати підставою для відхилення пропозиції учасника як такої, що не відповідає вимогам тендерної документації замовника/, з огляду на наступне.
Положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
До 1993 року чинним був бланк трудової книжки виконаний російською мовою, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 529 від 16.11.1973 "Про трудові книжки робітників і службовців".
На виконання вимог статті 48 КЗпП України, 27.04.1993 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №301 "Про трудові книжки працівників", якою затверджено зразки бланків трудової книжки і вкладиша до неї, а також скасовано дію постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 529 від 16.11.1973.
Абзацом другим пункту 1 Постанови №301 визначено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обмінові не підлягають.
З наявних у матеріалах справи копій трудових книжок судом встановлено, що трудова книжка серії НОМЕР_1 видана на ім`я ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 видана на ім`я ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 видана на ім`я ОСОБА_5 та серії НОМЕР_4 видана на ім`я ОСОБА_6 , оформлені до квітня 1993 року.
Отже, вказані трудові книжки видані до 1993 року на бланку трудової книжки, який затверджений постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 529 від 16.11.1973 "Про трудові книжки робітників і службовців" та заповнені російською мовою, що відповідає вимог чинного на момент видачі трудової книжки законодавства.
Поряд з цим, зазначені трудові книжки містять записи про працевлаштування (назву підприємства, посади), які виконані українською мовою, що не створює труднощів у підтвердженні інформації щодо наявності в учасника торгів працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що встановлення замовниками у документах для проведення публічних закупівель вимог щодо забезпечення учасниками закупівель перекладу українською мовою трудових книжок працівників, що видані за зразком бланків, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 529 від 16.11.1973 та чинних до 1993 року, свідчитиме про формальність (надмірність) вимог замовників та суперечитиме положенням діючого законодавства України.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що трудові книжки, долучені у складі тендерної пропозиції, є документами раніше встановленого зразка (видані до 1993 року), які й на даний час зберігають свою дію на території України не підлягають обміну у відповідності до положень чинного законодавства. За наведених обставин, оскаржуваний висновок відповідача у вказаній частині є необґрунтованим.
Надаючи правову оцінку покладеному на позивача обов`язку вжити заходів щодо усунення виявлених порушень шляхом припинення зобов`язань за договором, в тому числі із застосуванням відповідних наслідків недійсності/нікчемності договору, колегія суддів зазначає наступне.  
Відповідно до ст. 2 Закону №2939 головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Положеннями ст. 5 Закону №2939 визначено, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.
Частинами 1-4 ст. 8 Закону №922 передбачено, що моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.
Крім того, ч.1 ст. 36 Закону №922 визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
При вирішенні даної адміністративної справи, колегія суддів враховує, що захід усунення виявлених порушень у вигляді зобов`язання розірвати укладений договір, є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу корупційним діям і зловживанням.
В той же час, у даному випадку має враховуватися принцип співмірності наслідків такого заходу тим порушенням, які виявлені та ризиків, які вони утворюють, а також дотримання справедливого балансу між інтересами суб`єктів господарювання, безпосередніх отримувачів придбаних послуг і публічними інтересами.
Конституційний Суд України у Рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 (справа №1-11/2012) зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який серед іншого означає, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею. Додержання принципу пропорційності означає необхідність дотримання балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване відповідне рішення (ст. 2 КАС України).
Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23.11.2000 в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України»).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Отже, з огляду на практику ЄСПЛ, пункт 3 Констатуючої частини оскаржуваного висновку не відповідає критерію «пропорційності», оскільки вимога розірвати договір, який виконується сторонами, може призвести до безпідставного порушення майнових прав господарюючих суб`єктів - сторін договору.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого в цій справі відповідачем зроблено не було.
Таким чином, застосовуючи висновки, викладені у постановах Верховного Суду  від 21.01.2021 у справі №120/1297/20-а та від  14.03.2024 року у справі № 260/1668/22, колегія суддів вважає, що оскільки матеріали справи не містять доказів, що дії позивача не мали шкідливих наслідків, не призвели до нецільового використання бюджетних коштів чи шкоди бюджету, а також зважаючи на те, що останній під час укладення договору та вибору процедури закупівлі дотримувався норм законодавства у сфері закупівель, вимога відповідача щодо припинення зобов`язань за договором є  необґрунтованою та непропорційною.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.