Справа № 161/22107/24 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/491/25  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
24 квітня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
з участю секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
представника позивача – Самолюка В. В.,
відповідача - ОСОБА_1 , 
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2025 року

                                          В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_3 через свого представника адвоката Самолюка В. В. звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2018 року у справі № 161/8312/18 з нього на користь відповідача ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі судового наказу Любомльського районного суду Волинської області від 18 квітня 2024 року у справі № 163/915/24 з нього на користь відповідача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, на підставі рішення Любомльського районного суду Волинської області від 26 липня 2024 року у справі № 163/1256/24 з нього на користь відповідача ОСОБА_1 стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03 червня 2024 року і до досягнення дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач зазначав, що від часу присудження судовими рішеннями аліментів на утримання неповнолітніх синів, а також на утримання ОСОБА_1 його сімейний стан змінився у зв`язку з народженням дітей від інших шлюбів, а фінансове становище погіршилося через збільшення кількості утриманців, що впливає на можливість сплачувати аліменти у вже визначених рішеннями судів розмірах. Виплати по аліментах на утримання неповнолітніх дітей та дружини до досягнення дитиною трирічного віку становлять 3/4 від його доходів.
Позивач також вказував, що у жовтні 2024 року погіршилось самопочуття його батьків ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які є пенсіонерами. ОСОБА_8 захворіла на гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, церебральний атеросклероз, змішану енцелопатію І ступеня, змішаний зоб ІІ ступеня, а ОСОБА_9 з огляду на похилий вік страждає на відчуття задишки при незначному фізичному навантаженні, біль у правому коліні. Зазначає, що не може забезпечити виконання своїх обов`язків щодо утримання непрацездатних батьків, яких він за законом зобов`язаний утримувати, оскільки більша частина його доходів стягується на аліменти відповідно до рішень судів.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 просив суд: зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2018 року у справі № 161/8312/18, з 1/4 частки на 1/6 частку заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Любомльського районного суду Волинської області від 18 квітня 2024 року у справі №163/915/24, з 1/4 частки на 1/6 частку заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на її утримання на підставі рішення Любомльського районного суду Волинської області від 26 липня 2024 року у справі № 163/1256/24, з 1/4 частки на 1/6 частку заробітку (доходу).  
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити.
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Суд залишив поза увагою те, що змінився сімейний та матеріальний стан позивача у зв`язку із народженням дітей від іншого шлюбу та необхідністю утримання дружини. Його фінансове становище також погіршилося, оскільки збільшилася кількість утриманців. Крім того, він фінансово допомагає своїм батькам, які мають проблеми зі здоров`ям. Вважає, що при визначенні розміру аліментів суд мав врахувати зобов`язання позивача, як платника аліментів щодо утримання всіх неповнолітніх дітей, оскільки їх у нього двоє, а також він утримує дружину до досягнення неповнолітньою дитиною трирічного віку, тому на кожного з утриманців припадатиме 1/6 частина його доходу. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 не подала. Відповідач ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Про причини неявки апеляційний суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла.
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_4 згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки її неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові, виходячи з таких мотивів.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Хоча й п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України відносить справи про зменшення розміру аліментів до категорії малозначних, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження, однак, ч. 4 ст. 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.
Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин. 
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України).
Враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою, що виникла із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).
Відкриваючи провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та розглядаючи справу у тому ж порядку, суд першої інстанції не звернув уваги, що між сторонами по справі існує спір, що виник із сімейних правовідносин, а тому ця справа не могла бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України. 
Отже, суд першої інстанції в порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті заявлених вимог.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2018 року у справі №161/8312/18 з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).
На виконання судового наказу постановою державного виконавця від 07 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56940880, яке перебуває на виконанні у Відділі ДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (а.с.6).
На підставі судового наказу Любомльського районного суду Волинської області від 18 квітня 2024 року у справі № 163/915/24 з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).
На виконання судового наказу постановою державного виконавця від 06 червня 2024 року відкрито виконавче провадження № 75226051, яке перебуває на виконанні у Відділі ДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (а.с.8).
Крім того, на підставі рішення Любомльського районного суду Волинської області від 26 липня 2024 року у справі № 163/1256/24 з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_1 стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03 червня 2024 року і до досягнення дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12, 13).
На виконання рішення суду видано виконавчий лист та постановою державного виконавця від 19 вересня 2024 року відкрито виконавче провадження № 76078613, яке перебуває на виконанні у Відділі ДВС у м.Луцьку ЗМУ МЮ (а.с.10, 11).
У своїх вимогах позивач також покликався на те, що у жовтні 2024 року погіршилось самопочуття його батьків ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які є пенсіонерами.
Матір ОСОБА_8 хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, церебральний атеросклероз, змішану енцелопатію І ступеня, змішаний зоб ІІ ступеня, що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29 жовтня 2024 року (а.с.15).
Батько ОСОБА_9 страждає на відчуття задишки при незначному фізичному навантаженні, біль в правому коліні, що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29 жовтня 2024 року (а.с.17).
Згідно з рентгенографією обох колінних суглобів КП «Луцька ЦРЛ» ОСОБА_9 винесено висновок: ДОА лівого колінного суглобу 2 ст., ДОА правого колінного суглобу 3 ст., стороннє тіло металевої щільності.
Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 19 лютого 2025 року ОСОБА_9 встановлено діагноз: артроз обох суглобів.
Як слідує з довідки КП «Луцька міська дитяча поліклініка» неповнолітній син ОСОБА_7 має діагноз: атопічний дерматит, отримує лікування.
Відповідачу ОСОБА_1 встановлено діагноз: вогнищевий міокардіофіброз, тахікардія, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста КП «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради» від 27 лютого 2025 року.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 свої вимоги мотивував тим, що визначені судовими наказами розміри аліментів на утримання неповнолітніх дітей та рішенням суду на утримання відповідача ОСОБА_1 на кожного утриманця по 1/4 частці від усіх його видів заробітку є для нього надмірним, оскільки на його утриманні перебуває двоє непрацездатних батьків, які є особами з інвалідністю. Крім того, змінився також і його сімейний стан у зв`язку з народженням дітей від інших шлюбів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. 
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Апеляційним судом у цій справі встановлено, що позивач ОСОБА_3 є дієздатною, повнолітньою особою, офіційно працевлаштовний.
Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_3 за період з червня 2023 року по травень 2024 року отримав загальний дохід у розмірі 339 783 грн 15 коп., без урахування аліментів – 296 569 грн 53 коп. (а.с.39).
Згідно з довідкою про доходи від 14 лютого 2025 року № 49/43/22/01-2025 позивач ОСОБА_3 працює в Управлінні поліції охорони у Волинській області, загальна сума його доходу за період з 01 серпня 2024 року по 31 січня 2025 року без урахування аліментів становить 57 510 грн 95 коп., а усього 175 130 грн 82 коп. (а.с.70).
Аналіз зазначених доказів дає підстави для висновку, що з врахуванням матеріального стану позивача він спроможний сплачувати аліменти у визначених судовими рішеннями розмірах.
Судовими рішеннями розміри аліментів визначені у частках, а тому сума аліментів залежить від доходу платника аліментів та стягується у частці залежно від отриманого доходу щомісяця. При цьому позивач як батько несе основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей.
Крім того, та обставина, що після ухвалення 19 червня 2018 року судового рішення про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сімейний стан позивача змінився у зв`язку з народженням у другому шлюбі сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого судовим рішенням також стягуються аліменти, у розглядуваному випадку згідно з положеннями ст. 192 СК України не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на усіх утриманців позивача.
Наявні у справі докази також не підтверджують наведених ОСОБА_3 у позовній заяві обставин щодо надання ним утримання непрацездатним батькам через погіршення стану їх здоров`я та що вони у зв`язку з цим потребують догляду та матеріальної допомоги. Доказів про фактичні витрати, які позивач, як він зазначає, поніс та несе у зв`язку з обов`язком утримувати батьків та його виконання, доказів проходження батьками лікування, а відповідно і витрати на це лікування матеріали справи не містять.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що позивач ОСОБА_3 всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довів наявність передбачених ст. 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за судовими рішеннями та не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального стану, що у даному випадку є підставою для відмови у позові.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення суду з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 .
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                     У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2025 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: