П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/9420/24	
Перша інстанція: суддя Устинов І. А.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Єщенка О.В.,
          Турецької І.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ГУ ПФУ в Миколаївській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 10.09.2024р. №143650010481 про відмову позивачу у призначенні пенсії.
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди 1.09.1987р. - 24.11.1988р. та 30.11.1990р. - 20.06.1991р. – навчання в Новобузькому педагогічному училищі Миколаївської області за спеціальністю «Вчитель початкових класів, вихователь»; 24.11.1988р. - 30.11.1990р. - проходження строкової військової служби в лавах Збройних Сил СРСР; 15.08.1991р. - 14.09.1992р. - перебування на посаді керівника допризовної підготовки Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області, 11.10.2017р. - 31.08.2024р. – перебування на посаді вчителя фізичного виховання Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області (в подальшому реорганізована та перейменована в Іванівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Братської селищної ради Братського району Миколаївської області) та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2.03.2015р. №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України від 24.12.2015р. №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», з 10.09.2024р..
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 10.09.2024р. він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Однак, 10.09.2024р. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було прийнято рішення за №143650010481 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу за вислугу років.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 10.09.2024р. №143650010481 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди 1.09.1987р. - 24.11.1988р. та 30.11.1990р. - 20.06.1991р. – навчання в Новобузькому педагогічному училищі Миколаївської області за спеціальністю «Вчитель початкових класів, вихователь»; 24.11.1988р. - 30.11.1990р. - проходження строкової військової служби в лавах Збройних Сил СРСР; 15.08.1991р. - 14.09.1992р. - перебування на посаді керівника допризовної підготовки Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області, 11.10.2017р.-31.08.2024р. – перебування на посаді вчителя фізичного виховання Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області (в подальшому реорганізована та перейменована в Іванівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Братської селищної ради Братського району Миколаївської області) та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2.03.2015р. №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України від 24.12.2015р. №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", з 10.09.2024р..
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,2грн.. 
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Миколаївській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, скасування рішення суду в частині та прийняття в цій частині нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган протиправно не зарахував до спеціального стажу позивача періоди 1.09.1987р. - 24.11.1988р., 30.11.1990р. - 20.06.1991р., 24.11.1988р. - 30.11.1990р., 15.08.1991р. - 14.09.1992р., 11.10.2017р. - 31.08.2024р., а тому позивач на час звернення з заявою мав спеціальний стаж – 36 років 11 місяців 30 днів, що є достатнім для призначення пенсії у відповідності до пункту "е"  ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції у повній мірі, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі та належної оцінки доказів, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права.
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує в частині та приймає в цій частині нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 10.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років до ГУ ПФУ в Миколаївській області.
На час звернення із заявою позивачу виповнилось 54 роки 4 місяці.
Вищевказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
10.09.2024р. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років за №143650010481, з підстав того, що з 4.06.2019р. право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти незалежно від віку, за наявності вислуги років у період до 11.10.2017р. – не менше 26 років 6 місяців. Стаж особи заявника на 11.10.2017р. складає 25 років 0 місяців 27 днів. Таким чином, у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років (а.с.16).
Вважаючи вищевказане рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду.
Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Статтею 2 Закону №1788-ХІ встановлено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до ст.51 Закону №1788-ХІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно з ст.52 Закону №1788-ХІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти відповідно до пункту «е» статті 55 цього Закону.
Згідно з пунктом 2-1 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених ЗУ «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до пункту «e» статті 55 Закону №1788-ХІ (у редакції до 1.04.2015р.), працівники  освіти, охорони  здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII), який набрав чинності 1.04.2015р., пункт «е» статті 55 Закону №213-VIII викладено у наступній редакції: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема:
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років;
Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019р. №2-р/2019 положення, зокрема, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №911-VIII) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Конституційний Суд України в даному рішенні, серед іншого, зазначив, що на його думку, внесення змін Законом №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-XII. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-XII випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» статті 55 Закону №1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. З огляду на наведене оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.
Також Конституційний Суд України зазначив, що мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.
Отже, з 4.06.2019р. положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII слід застосовувати у редакції, що діяла до 1.04.2015р..
Як вбачається з матеріалів справи, відмова пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII обґрунтована відсутністю необхідного станом на 11.10.2017р. спеціального стажу роботи 26 років і 6 місяців. Зазначають, що відмова у призначенні пенсії є правомірною, оскільки, виходячи з пунктів 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, відповідні умови для призначення пенсії за вислугу років мають визначатись на момент, передбачений законодавцем - на день набрання чинності Законом України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11.10.2017.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч.3 ст.22 Конституції України).
Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної" (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018).
Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2017 №2-р/2017).
Відтак, обмеження пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021р. у зразковій справі №360/3611/20 за подібних правовідносин:
«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.
Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону №1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону №1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
У постанові від 19 лютого 2020р. у справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №2-р/2019, а не Закону №1058-ІV».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2023р. при розгляді справи №240/24/21.
Таким чином, право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII, мають особи, які станом на момент звернення до пенсійного органу мають спеціальний стаж роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, про що також правильно зазначив суд першої інстанції.
Щодо не зарахування пенсійним органом періодів 1.09.1987р. - 24.11.1988р. та 30.11.1990р. - 20.06.1991р. навчання позивачем, судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до ст.62 ЗУ від 5.11.1991р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1,2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993р. №637 (далі – Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, що до страхового стажу не зараховано період навчання згідно із дипломом НОМЕР_1 , оскільки період перетинається із проходженням строкової служби.
Згідно із дипломом НОМЕР_1 ОСОБА_1 у 1987р. вступив до Новобузького педагогічного училища та в 1991р. закінчив повний курс навчання в Новобузькому педагогічному училищі Миколаївської області.
Водночас, колегія суддів зазначає, що дійсно періоди навчання і служби перетинаються, однак частково, оскільки позивач призваний на військову службу 24.11.1988р. та проходив її до 30.11.1990р. (а.с.19-23).
При цьому, у матеріалах справи наявна довідка від 7.10.2024р. за №92, видана КЗФПО «Новобузький фаховий педагогічний коледж» (а.с.46), згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 дійсно навчався в Новобузькому педагогічному училищі Миколаївської області з 1.09.1987р.. З 11.11.1988р. надано академічну відпустку, у зв`язку з призивом до лав Радянської Армії. Поновлено на навчанні 13.12.1990р. та закінчено повний курс навчання позивачем 20.06.1991р..
Згідно із записами трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 15.08.1991р.:
- 15.08.1991р. прийняти керівником допризовної підготовки Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївською області;
- 14.09.1992р. переведений на посаду вчителя початкових класів Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївською області;
-1.09.1996р. переведений на посаду вчителя фізичного виховання Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області, з якої його було звільнено 31.08.2024р. (а.с.23-25).
Відповідно до ч.1 ст.38 ЗУ «Про професійну (професійно-технічну) освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Перерва між днем закінчення навчання позивача у закладі професійної освіти і днем зарахування його на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Таким чином, колегія суддів вважає, з урахуванням довідки від 7.10.2024р. за №92 КЗФПО «Новобузький фаховий педагогічний коледж», що до загального та спеціального страхового стажу позивача має бути зарахований період навчання з 1.09.1987р. по 11.11.1988р. та з 13.12.1990р. по 20.06.1991р., а не з 1.09.1987р. по 24.11.1988р. та з 30.11.1990р. по 20.06.1991р., відтак в цій частині суд першої інстанції дійшов помилкового висновку.
Щодо не зарахування ГУ ПФУ до спеціального стажу позивача періоду з 24.11.1988р. по 30.11.1990р., апеляційний суд вказує наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно зі абз.2. п.1 ст.8 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
У примітці 3 до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений Постановою КМУ від 4.11.1993р. №909, зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
До 1.01.1992р. питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.
На виконання ст.58 зазначеного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959р. №1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.
Підпунктом «г» п. 1 вказаного Положення визначено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР (в армії СРСР, в лавах Радянської армії) зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти.
Таким чином, пенсійним органом протиправно не було зараховано до спеціального страхового стажу періоду з 24.11.1988р. по 30.11.1990р. проходження строкової військової служби позивачем в лавах Радянської армії, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними.
Щодо не зарахування ПФУ до спеціального страхового стажу періоду трудової діяльності позивача з 15.08.1991р. по 14.09.1992р., апеляційний суд виходить з наступного. 
Як вже зазначалось вище, у період з 15.08.1991р. по 14.09.1992р. позивач був керівником допризовної підготовки Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївською області.
Згідно із п.2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам, затвердженого Постановою КМУ від 31 січня 2001р. №78, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років педагогічних та науково-педагогічних працівників (далі - стаж педагогічної роботи) зараховується час роботи на посадах, передбачених переліком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 р. № 963, а також:
час роботи на посаді військового керівника та керівника допризовної підготовки у період до 1 вересня 1994 року.
Вказане підтверджується також довідкою за №48 від 13.08.2024р., виданою позивачу Відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області.
З наведеного слідує, що пенсійним органом протиправного не зараховано до спеціального стажу період з 15.08.1991р. по 14.09.1992р..
Таким чином, в цій частині суд першої інстанції дійшов правильного висновку.
Щодо не зарахування пенсійним органом до спеціального стажу періоду перебування позивача на посаді вчителя фізичного виховання Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області (в подальшому реорганізована та перейменована в Іванівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Братської селищної ради Братського району Миколаївської області) з 11.10.2017р. по 31.08.2024р., колегія суддів вказує наступне.
Як вже було зазначено судом, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №2-р/2019, а не п.21 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV.
Таким чином, ГУ ПФУ протиправно було не зараховано до спеціального страхового стажу періоди роботи позивача з 11.10.2017р..
Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується наявність у позивача понад 36 років спеціального стажу, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 10.09.2024р. №143650010481 є протиправним та підлягає скасуванню.
Крім того, оскільки спірне рішення по суті питання за принципом екстериторіальності розгляду заяви приймалось ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як органом, до виключних повноважень якого належить призначення пенсії заявнику, а тому апеляційний суд вважає за необхідне зобов`язати саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до спеціального страхового стажу вищевказані періоди та призначити пенсію за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди 1.09.1987р. - 24.11.1988р. та 30.11.1990р. - 20.06.1991р. – навчання в Новобузькому педагогічному училищі Миколаївської області за спеціальністю «Вчитель початкових класів, вихователь»; 24.11.1988р. - 30.11.1990р. - проходження строкової військової служби в лавах Збройних Сил СРСР; 15.08.1991р. - 14.09.1992р. - перебування на посаді керівника допризовної підготовки Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області, 11.10.2017р.-31.08.2024р. – перебування на посаді вчителя фізичного виховання Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області (в подальшому реорганізована та перейменована в Іванівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Братської селищної ради Братського району Миколаївської області) та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2.03.2015р. №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України від 24.12.2015р. №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", з 10.09.2024р..
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині та прийняти в цій частині постанову про часткове задоволення позовних вимог з вищенаведених підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024р. скасувати в частині:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54009, ЄДРПОУ 13844159) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди 01.09.1987 - 24.11.1988 та 30.11.1990- 20.06.1991 – навчання в Новобузькому педагогічному училищі Миколаївської області за спеціальністю «Вчитель початкових класів, вихователь»; 24.11.1988-30.11.1990 - проходження строкової військової служби в лавах Збройних Сил СРСР; 15.08.1991 - 14.09.1992 - перебування на посаді керівника допризовної підготовки Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області, 11.10.2017-31.08.2024 – перебування на посаді вчителя фізичного виховання Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області (в подальшому реорганізована та перейменована в Іванівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Братської селищної ради Братського району Миколаївської області) та призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсію за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", Закону України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", з 10.09.2024 року.».
Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ЄДРПОУ 21910427) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди 1.09.1987р. - 11.11.1988р. та 13.12.1990р. - 20.06.1991р. – навчання в Новобузькому педагогічному училищі Миколаївської області за спеціальністю «Вчитель початкових класів, вихователь»; 24.11.1988р. - 30.11.1990р. - проходження строкової військової служби в лавах Збройних Сил СРСР; 15.08.1991р. - 14.09.1992р. - перебування на посаді керівника допризовної підготовки Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області, 11.10.2017р. - 31.08.2024р. – перебування на посаді вчителя фізичного виховання Іллічівської середньої школи Братського району Миколаївської області (в подальшому реорганізована та перейменована в Іванівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Братської селищної ради Братського району Миколаївської області) та призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсію за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2.03.2015р. № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України від 24.12.2015р. №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», з 10.09.2024 року..
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          О.В. Єщенко

                                                                                                    І.О. Турецька