Номер провадження: 33/813/849/25
Номер справи місцевого суду: 512/267/24 
Головуючий у першій інстанції БРОСТОВСЬКА Н. О. 
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Ровенко А.С., розглянувши у відкритому судовому зсіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Савранського райсуду Одеської обл. від 14.10.2024 стосовно:
ОСОБА_1 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.
Відповідно до вказаної постанови, 03.04.2024 о 19 год. 31 хв. в смт. Саврань Подільського р-ну Одеської обл. по вул. Центральній, 90, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21150, д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку, на місці зупинки із застосуванням технічного приладу «Drager», результат огляду позитивний 1,19 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погодився із оскаржуваною постановою, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, з огляду на те, що:
- наявні в матеріалах справи докази, на які суд 1-ої інстанції посилався у своїй постанові, не дають підстав поза розумним сумнівом дійти висновку про його винуватість;
- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що працівники поліції не відсторонили його від керування та у порушення Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 не було відкрито при ньому мундштук із індивідуальної герметичної упаковки, що ставить під сумнів коректність роботи газоаналізатору, а тому результати проведення такого огляду на стан алкогольного сп`яніння даним технічним засобом також є сумнівними. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просить постанову суду від 14.10.2024 скасувати та провадження у справі закрити.
Одночасно із поданням апеляційної скарги, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на оскарження постанови суду, вказавши, що пропустив його із поважних підстав, оскільки копію оскаржуваної постанови отримав 22.01.2025.
В судове засідання апеляційного суду, ОСОБА_1 та його захисник Дулдієр О.А., будучи належним чином повідомленими, не з`явилися, клопотань про відкладання розгляду справи не заявляли.
Враховуючи неявку ОСОБА_1 та його захисника Дулдієра О.А. в судове засідання, апеляційний суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за їх відсутності та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, а також вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Надаючи оцінку доводам клопотання ОСОБА_1 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду апеляційний суд зазначає наступне.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява №23436/03 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.
Згідно із ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Разом із тим, ч.ч. 1 та 3 ст. 285 КУпАП передбачають, що копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
На підставі аналізу матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутніми в судовому засіданні 14.10.2024, у якому за результатами розгляду справи про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП судом було прийнято рішення. Копію постанови суду від 14.10.2024 ОСОБА_1 надіслано судом лише 02.01.2025 (а.с. 35), при цьому докази отримання ним копії вказаної постанови в матеріалах справи відсутні.
Водночас, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
У Рішенні Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 4-р/2019 було сформульовано юридичну позицію, за якою законодавчо визначений механізм реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя; обсяг права на апеляційний перегляд справи, що визначається законом, має гарантувати особі ефективну реалізацію права на судовий захист задля досягнення цілей правосуддя, забезпечуючи захист інших конституційних прав і свобод такої особи.
Отже, враховуючи все вищенаведене, а також дату отримання ОСОБА_2 копії оскаржуваної постанови, а саме: 22.01.2025, яка матеріалами справи не спростована, задля забезпечення реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, апеляційний суд вважає зазначену обставину поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду 1-ої інстанції та доходить висновку про існування підстав для його поновлення.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту щодо наявності підстав для закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.
Вимогами п. 2.9 «а» ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз матеріалів судового провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №166392 від 03.04.2024 (а.с. 3), відповідно до якого 03.04.2024 о 19 год. 31 хв. в смт. Саврань Подільського р-ну Одеської обл. по вул. Центральній, 90, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21150, д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку, на місці зупинки із застосуванням технічного приладу «Drager», результат огляду позитивний 1,19 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР;
- роздруківкою показників застосованого на місці зупинки приладу Drager, відповідно до якого результат огляду становить 1,19 ‰ алкоголю (а.с. 2); 
- поясненнями ОСОБА_1 від 03.04.2025, у яких він підтвердив факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин (а.с. 4);
- відеозаписом події (а.с. 6), на якому зафіксований огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу – Drager.
Як вбачається із аналізу змісту оскаржуваної постанови суду 1-ої інстанції, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та наявність в його діях складу зазначеного правопорушення.
Щодо доводів ОСОБА_1 про не відсторонення його від керування транспортним засобом, апеляційний суд зауважує, що відсутність фіксування наведеного факту не спростовує наявність в діях ОСОБА_1 складу зазначеного правопорушення, в той же час з відеозапису події (№ 11-32-03) вбачається, як поліцейські після оголошення протоколу про адміністративне правопорушення, роз`яснюють ОСОБА_1 , що подальший рух протягом 24-х годин заборонено, а у разі керування транспортним засобом протягом цього проміжку часу його буде повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В цьому контексті апеляційний суд також зауважує, що відеофіксація відповідної процедури відсторонення водія від керування транспортним засобом чинним законодавством не передбачена. 
Отже, доводи апеляційної скарги в наведеній частині апеляційний суд визнає голослівними.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що поліцейськими під час проведення огляду в порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, не було відкрито при водієві мундштук із індивідуальної герметичної упаковки, що ставить під сумнів коректність роботи газоаналізатору, а тому результати проведення такого огляду на стан алкогольного сп`яніння даним технічним засобом також є сумнівними, оскільки з відеозапису фіксації події вбачається як поліцейський перед початком проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, пропонує йому оглянути мундштук із індивідуальної герметичної упаковки, але ОСОБА_1 відмовився (час: 0:04:03).
При цьому, сам водій ОСОБА_1 , жодних заперечень щодо процесу проведення огляду, некоректності роботи газоаналізатору, а також незгоди із його результатами не висловлював.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції узгоджуються з вимогами вищезазначеної Інструкції, а кваліфікація дій ОСОБА_1  відповідає кваліфікуючим ознакам ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначені вище докази, у своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
З огляду на викладене, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову – без змін.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції, як законну, обґрунтовану та вмотивовану – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Савранського районного суду Одеської обл. від 14.10.2024 про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Постанову Савранського районного суду Одеської обл. від 14.10.2024 про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца