ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/27293/24                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 квітня 2025 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                      - Заїки М.М.,
суддів                                                            - Ганечко О.М., Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Будпостач» до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної                       вартості, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Будпостач» (далі - ПП «Будпостач», позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської митниці  (далі також митниця, відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення  Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 22 квітня 2024 року №/2024/000014/2
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що  ним для митного оформлення імпортованого товару надано митниці основні документи, які підтверджують митну вартість товару за ціною контракту. Проте відповідачем протиправно визначено митну вартість імпортованих ПП «Будпостач» товарів (трактори), за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, в результаті чого було збільшено митні платежі на суму 128  397,09 грн та необґрунтовано винесене рішення про коригування митної вартості товарів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року  позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 22 квітня 2024 року №/2024/000014/2.
Стягнуто на користь ПП «Будпостач» судовий збір у розмірі 3  028 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської митниці.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем безпідставно завищено митну вартість задекларованого позивачем товару, оскільки надані позивачем документи на підтвердження заявленої ним митної вартості задекларованого товару за ціною контракту, є належними, стосуються контракту, дають можливість ідентифікувати задекларований товар, визначити його характеристики та властивості, і на підставі цих документів, які не містять неточностей та розбіжностей, можливо визначити митну вартість задекларованого товару за ціною контракту.  
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,  Рівненська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення  Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року  скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, а надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. На цій підставі від декларанта було витребувано додаткові документи згідно з переліком, викладеним у повідомленні. Однак, декларант не надав додаткові документи.
Таким чином, на переконання відповідача, враховуючи, що декларантом не підтверджено складові митної вартості, митним органом правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товару.
Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 09  грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.  Зауважив, що  суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що зазначені відповідачем у спірному рішенні обставини не можуть бути підставою для витребування додаткових документів.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня  2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Керуючись положеннями частини першої статті 308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що  ПП «Будпостач» (ідентифікаційний код 24267110, місцезнаходження: 02099, м.  Київ, вул.  Бориспільська, буд.9Е, кім.314) зареєстровано в якості юридичної особи 07 березня 1996 року, про що свідчать відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
06 листопада 2023 року між компанією Shandong Shifeng (Group) Co., LTD, (Китай) (далі - продавець), та позивачем (покупець) укладено контракт № 1703 (далі - контракт), відповідно до якого продавець продає, а покупець приймає товари (трактори, мотоблоки, культиватори, генератори, монопомпи, двигуни, приладдя і запасні частини до них).
Згідно з пунктом 1.2 контракту найменування (перелік), кількість, ціна за одиницю і загальна вартість товару, умови та строки поставки, вказуються у проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною даного контракту.
Відповідно до пункту 1.3 контракту товар поставляється окремими партіями. Поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі замовлення покупця.
Пунктом 3.1 контракту визначено, що сторони за цим контрактом керуються правилами Інкотермс 2020.
Згідно з пунктом 3.3-3.4 контракту датою передачі права власності на товар є дата оформлення вантажної митної декларації.
Партія товару повинна супроводжуватися наступними відвантажувальними документами: транспортний документ відповідно до виду перевезення; інвойс; пакувальний лист.
Проекти всіх відвантажувальних документів відповідно до пункту 3.4 контракту повинні були узгоджені з покупцем не пізніше ніж за 2 робочих дні до запланованої дати відвантаження товару.
Продавець зобов`язаний надіслати оригінали вказаних документів на адресу покупця, зазначену в цьому контракті, протягом 10 днів з моменту передачі товару перевізнику.
Відповідно до пунктів 5.1-5.2 контракту загальна сума контакту становить 5  000 000 доларів США. Платежі за цим контрактом здійснюються у доларах США.
Для організації перевезення товарів до України ПП «Будпостач» 24 лютого 2020 року уклало з ТОВ «Мерск Україна Лтд» (далі Експедитор) Договір транспортного експедирування №.
Також, для перевезення товарів до України ПП «Будпостач» 14 лютого 2022 року уклало з Компанією Maersk A/S (Данія) (далі Перевізник) Договір № UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.
07 листопада 2023 року компанією Shandong Shifeng (Group) Co., LTD (Китай) надіслано позивачу прайс-лист щодо ціни товарів на умовах поставки FOB порт QINGDAO Китай правил Інкотермс 2020, проформу інвойс №  23RD-WD1107 для оплати товарів за ціною 211  520 доларів США, на умовах попередньої оплати, на умовах поставки FOB порт QINGDAO Китай правил Інкотермс 2020, а також комерційний інвойс №  23RD-WD1107А для відвантаження товарів за ціною 105  760 доларів США на умовах поставки FOB порт QINGDAO Китай правил Інкотермс 2020.
16 листопада 2023 року позивач на підставі контракту від 06 листопада 2023 року №  1703 за трактори як передоплату перерахував продавцю платіжною інструкцією  №114 в іноземній валюті грошові кошти в розмірі 211  520 доларів США, що відповідає ціні, зазначеній у проформі інвойсі від 07 листопада 2023 року №  23RD-WD1107.
22 січня 2024 року для вивезення товарів із Китаю до України митними органами Китаю була оформлена митна декларація №  431020240000017454 за ціною 105 760 доларів США, що відповідає ціні, зазначеній у комерційному інвойсі.
11 березня 2024 року продавець передав товари перевізнику для доставки у порт Гданськ у Польщі та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент № 234615259.
15 березня 2024 року для оплати позивачем наданих транспортних та експедиційних послуг експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав рахунок фактуру №  5653340393, а перевізник компанія Maersk А/S (Данія) виписав інвойс №  5653340394.
18 березня 2024 року на товари, що вказані в комерційному інвойсі, був виписаний сертифікат походження №  24С700000889/01061.
02 квітня 2024 року для підтвердження витрат на транспортування товарів експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав позивачу довідку про транспортні витрати №  19, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів за межами території України складають                      190 617,36 грн, а також 5 297,97 доларів США.
03 квітня 2024 року позивач написав до Держмитслужби листа щодо оплати товарів, у якому зазначив, що перераховані платіжною інструкцією в іноземній валюті від 16 листопада 2023 року №  114 грошові кошти в розмірі 211  520,00 доларів США використані для оплати товарів по комерційному інвойсі №  23RD-WD1107А в розмірі 105  760,00 доларів США. Залишок перерахованих коштів в розмірі 105  760 доларів США буде використаний в наступних поставках.
07 квітня 2024 року перевізник виписав залізничну накладну УМВС від №  10877, згідно з якою товари з Польщі були доставлені до Рівненської митниці.
В подальшому, з метою здійснення митного оформлення товарів, представник ПП «Будпостач» 19 квітня 2024 року подав відповідачу митну декларацію №  24UA204150001540U0 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації зазначив загальну суму за рахунком 105  760 доларів США.
На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані:
- контракт від 06 листопада 2023 року №  1703;
- прайс-лист продавця від 07 листопада 2023 року щодо ціни товарів;
- комерційний інвойс від 07 листопада 2023 року №  23RD-WD1107А;
- платіжна інструкція в іноземній валюті від 16 листопада 2023 року №  114 про передоплату продавцю 211 520,00 доларів США;
- митна декларація Китаю від 22 січня 2024 року №  431020240000017454  для вивезення товарів в Україну за ціною 105 760 доларів США, що відповідає ціні, зазначеній у комерційному інвойсі;
- сертифікат походження товару від 18 березня 2024 року №  24С700000889/01061;
- договір транспортного експедирування від 24 лютого 2020 року №між позивачем та ТОВ «Мерск Україна ЛТД»;
- договір від 14 лютого 2022 року №на перевезення зовнішньоторговельних вантажів між позивачем і компанією Maersk А/S (Данія);
- коносамент від 11 березня 2024 року № 234615259 про перевезення товарів водним транспортом;
- інвойс компанії перевізника Maersk А/S (Данія) від 15 березня 2024 року №  5653340394 для оплати позивачем послуг з транспортування товарів;  
- рахунок-фактура експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 15 березня 2024 року №  5653340393 для оплати позивачем експедиторських послуг при транспортуванні товарів;
  
- довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від                  02 квітня 2024 року №  19, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів за межами території України складають 190  617,36 грн, а також 5 297,97 доларів США;
- залізничну накладну УМВС від 07 квітня 2024 року №  10877, згідно з якою товари були доставлені з Польщі до Рівненської митниці;
- лист позивача від 03 квітня 2024 року про оплату товарів;
- презентацію товарів від 08 грудня 2023 року;
- декларацію митної вартості.
Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в митній декларації № 24UA204150001540U0 від 19 квітня 2024 року митної вартості товарів, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення  №  10093, у якому зазначив, що подані до митного оформлення документи містять неточності.
Посилаючись на положення частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України (далі - МК України) митний орган витребував від позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів:  1) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 2) виписку з бухгалтерської документації продавця; 3) банківські платіжні документи, що можливо пов`язати з оцінюваною партією товарів; 4) транспортні (перевізні) документи за маршрутом Гданськ (Польща) - Славков (Польща); 5) проформу - інвойс; 6) пакувальний лист; 7) 2 специфікації до інвойсу та 2 документа MRN, що зазначені у графі 24 накладної УМВС від                07 квітня 2024 року № 10877; 8) банківські платіжні документи, що стосуються оплати рахунків щодо наданих транспортних послуг від 15 березня 2024 року № 5653340393 та від                           15 березня 2024 року №  5653340394.
22 квітня 2024 року, у відповідь на електронне повідомлення №10093 позивач повідомив відповідача, що всі наявні документи додані до митної декларації.
22 квітня 2024 року Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №/2024/000014/2.
Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за рівнем, визначеним декларантом, оскільки: 
1) декларантом не подано усіх додаткових документів, витребовуваних митницею;
2) подані до митного оформлення документи є неповними та містять розбіжності:
Пунктом 1.2 Контракту від 06 листопада 2023 року № 1703 визначено, що найменування (перелік), кількість, ціна за одиницю і загальна вартість товару, умови та строки поставки, вказуються у проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною даного контракту. Проте, до митного оформлення не надано проформу-інвойс;
Пунктом 3.4 Контракту передбачено, що партія товару супроводжується у т.ч. пакувальним листом. Проте до митного оформлення не надано пакувальний лист;
Загальна сума платежу за платіжною інструкцією в іноземній валюті від 16 листопада 2023 року № 114 складає 211  520 дол. США, що не кореспондується з вартістю товару, що вказана в інвойсі від 07 листопада 2022 року № 23RD-WD1107A - 105  760 дол. США;
У графі 70 платіжної інструкції в іноземній валюті від 16 листопада 2023 року № 114 зазначено лише реквізити Контракту, в якому відсутні ціни на оцінювану партію товарів, а інших документів, що стали підставою для платежів не вказано;
Згідно коносаменту від 11 березня 2024 року № 234615259, маршрут перевезення оцінюваних товарів: порт QINGDAO  (Китай) - порт Гданськ (Польща), згідно накладної УМВС від 07 квітня 2024 року № 10877 маршрут перевезення: Славков (Польща) - Клевань (Україна). Таким чином до митного оформлення не надано транспортних (перевізних) документів за маршрутом Гданськ (Польща) - Славков (Польща);
У графі 24 накладної УМВС від 07 квітня 2024 року № 10877 зазначено 2 специфікації до інвойсу та 2 документи MRN, які до митного оформлення не надано;
До митного оформлення не надано банківських платіжних документів, що стосуються оплати рахунків щодо наданих транспортних послуг від 15 березня 2024 року № 5653340393 та № 5653340394.
За результатом проведеної відповідно до положень частини четвертої статті 57 МК України процедури консультації з декларантом та у зв`язку з відсутністю в декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно з положеннями глави 9 МК України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 МК України), інформації щодо складових вартості товарів, наданої виробником, для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 МК України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, митну вартість товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно з положеннями статті 64 МК України.
Митну вартість імпортованих позивачем товарів (трактори) визначено за резервним методом на рівні 2,92 доларів США/кг., джерело інформації митна декларація від 08 грудня 2023 року № UA902080/2023/803530
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів  22 квітня 2024 року Рівненська митниця виписала картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів №  UA204150/2024/000109.
22 квітня 2024 року з врахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацією №  24UA204150001517U0, по якій були надмірно сплачені митні платежі: ПДВ 128 397,09 грн.
Не погоджуючись з рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, які передбачені частиною другою статті 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту (за основним методом). Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на визначену ним ціну товару.
При цьому суд першої інстанції виснував, що зазначені відповідачем у спірному рішенні обставини не можуть бути підставою для витребування додаткових документів. Зокрема відповідач в електронному повідомленні зобов`язав позивача надати додаткові документи, проте, не зазначив, обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів, не наведено жодних доказів того, що надані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. За умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.
З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов висновку про наявність законодавчо визначених підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
За визначенням пунктів 23, 24 частини першої статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;
2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина друга статті 52 МК України).
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина четверта статті 52 МК України).
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей. (частини восьма та дев`ята статті 52 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до частини другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, -  банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьої статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:         1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);                 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною п`ятою статті 54 МК України закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
У той же час, у частині п`ятій статті 53 МК України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Приймаючи рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару згідно частини третьої статті 53 МК України.
Так, статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При цьому, вказаний метод не підлягає застосуванню, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Судом встановлено, що позивачем до митного оформлення, було подано пакет документів, передбачених частиною другою статті 53 МК України, а саме:  контракт від                        06 листопада 2023 року № 1703; прайс-лист продавця від 07 листопада 2023 року щодо ціни товарів; комерційний інвойс від 07 листопада 2023 року № 23RD-WD1107А; платіжна інструкція в іноземній валюті від 16 листопада 2023 року № 114 про передоплату продавцю 211520,00 доларів США;  митна декларація Китаю від 22 січня 2024 року                                                           № 431020240000017454 для вивезення товарів в Україну за ціною 105 760 доларів США, що відповідає ціні, зазначеній у комерційному інвойсі; сертифікат походження товару від                                      18 березня 2024 року № 24С700000889/01061; договір транспортного експедирування від                         24 лютого 2020 року № UA00072711 між позивачем та ТОВ «Мерск Україна ЛТД»; договір від 14 лютого 2022 року № UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів між позивачем і компанією Maersk А/S (Данія); коносамент від 11 березня 2024 року                 № 234615259 про перевезення товарів водним транспортом; інвойс компанії перевізника Maersk А/S (Данія) від 15 березня 2024 року № 5653340394 для оплати позивачем послуг з транспортування товарів;   рахунок-фактура експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від            15 березня 2024 року № 5653340393 для оплати позивачем експедиторських послуг при транспортуванні товарів; довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 02 квітня 2024 року № 19, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів за межами території України складають 190 617,36 грн, а також 5 297,97 доларів США; залізничну накладну УМВС від 07 квітня 2024 року № 10877, згідно з якою товари були доставлені з Польщі до Рівненської митниці; лист позивача від 03 квітня 2024 року про оплату товарів; презентацію товарів від 08 грудня 2023 року; декларацію митної вартості.
Вказані документи, не містять у собі будь-яких розбіжностей чи недостовірних відомостей.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, наведені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача, які підтверджують митну вартість товарів, є розбіжності, а також що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості.
Як вказав Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі №  810/1823/16, зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.
Щодо поданої декларантом платіжної  інструкції  в іноземній валюті  від 16 листопада 2023 року № 114, які митний орган не зміг віднести до вказаної у митній декларації партії товару через відсутність деталізації платежу, то суд зазначає, що в графі 70 «Призначення платежу» платіжних інструкцій зазначено, що оплата здійснюється відповідно до контракту від 06 листопада 2023 року №  1703, тому деталізація платежу чи її відсутність (посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі) не впливає на числові значення складових митної вартості товарів і не може позбавляти декларанта на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
При цьому колегія суддів враховує, що позивач надав відповідачу лист від 03 квітня 2024 року щодо оплати товарів, у якому зазначив, що перераховані платіжною інструкцією в іноземній валюті від 16 листопада 2023 року №  114 грошові кошти в розмірі 211  520 доларів США використані для оплати товарів по комерційному інвойсі №  23RD-WD1107А в розмірі 105  760 доларів США. Залишок перерахованих коштів в розмірі 105 760 доларів США буде використаний в наступних поставках.
Колегія суддів звертає увагу на постанову Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №  815/329/17, в якій Суд наголосив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеною у постанові від 27 квітня 2023 року у справі №  820/3767/16 розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.
Крім цього, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
У свою чергу, умови плати за товари безпосередньо ціни та митної вартості товару не стосуються.
У зв`язку з цим відомості про умови оплати не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак  суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Щодо не надання транспортних (перевізних) документів за маршрутом Гданськ (Польща) - Славков (Польща), колегія суддів зазначає, що частиною другою статті 53 МК України не передбачено подання декларантом транзитних декларацій до митного органу.
Також у спірному рішенні відповідач посилається на те, що декларантом до митного оформлення не подано митному органу достовірні відомості про транспортні витрати.
Водночас, як свідчать матеріали справи, позивачем до митного оформлення подано довідку ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від  02 квітня 2024 року №  19, у якій зазначено вартість послуг транспортування придбаного товару до кордону України у розмірі 190  617,36 грн та 5  297,97 доларів США, які включені до митної вартості.
Також у вказаній довідці окремо зазначено: доплата за низький вміст сірки у паливі 3  072 грн, морський фрахт до порту Гданськ, Польща 21  580 грн, надбавка до фрахту за зміну маршруту 30  719,96 грн, паливний збір до порту Гданськ (Польща) 58  444,73 грн, сезонна надбавка за фрахт 76  799,90 грн, оформлення документації у Гданську, Польща 55,33 доларів США, операційні послуги терміналу у Гданську (Польща) 442,64 доларів США, залізничне перевезення від Гданськ, Польща до пункту пропуску Грубешів-Ізов. Польща/Україна 4 800,00 доларів США, залізничне перевезення пункт пропуску Ізов, Україна - Клевань, Україна 400 доларів США.
Слід зазначити, що витрати на транспортування можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначає вид доказів, якими підтверджувався б розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому, довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 31 травня 2019 року у справі №  804/16553/14.
Крім того, відповідач не навів жодних заперечень щодо розміру послуг транспортування, зокрема що вони є занижені чи неправдиві.
Колегія суддів критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, та не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.
Зокрема, відповідач електронним повідомленням витребував також витребував проформу - інвойс; пакувальний лист; 2 специфікації до інвойсу та 2 документа MRN, що зазначені у графі 24 накладної УМВС від 07 квітня 2024 року № 10877.
Проте, проформа інвойс надається до митного оформлення лише у випадках, коли товар не є об`єктом купівлі-продажу, що передбачено у пункті 3 частини другої статті 53 МК України. Оскільки товари у спірному випадку є об`єктом купівлі-продажу, проформа інвойс не подавалася до митного оформлення.
Також, ні пакувальний лист, ні специфікації до інвойсу, ні транзитні митні декларації MRN не передбачені у переліку документів, визначених у статті 53 МК України, як документи, що підтверджують митну вартість товарів.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що контролюючий орган не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зі змісту спірного рішення слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.
Водночас, колегія суддів вважає, що позивач надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, згідно з переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, які ідентифікують оцінюваний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, які підтверджують заявлену митну вартість товару.
При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
В той же час відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено наявності передбачених частиною третьою чи четвертою статті 53 МК України підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а саме відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані позивачем документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.
Крім того, відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №  598).
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у своїх постановах від                                19 червня 2018 року у справі № 826/6346/16, від 31 січня 2018 року у справі № 813/7272/13-а, від 02 березня 2018 року у справі № 804/2997/17.
Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дата та номер вказаної вище митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Отже, висновки відповідача щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості є протиправним.
Відтак, узагальнюючи наведене вище необхідно погодитися із висновками суду першої інстанції про те, що наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.
Зважаючи на наведену вище практику Верховного Суду щодо застосування норм МК України, встановлені судом першої інстанції обставини в комплексному аналізі наявних у матеріалах справи доказів, підтверджують зроблені судом першої інстанції висновки про те, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені митним законодавством, що вказує на правильність визначення ним митної вартості товару за першим методом. Натомість, всупереч частини другої статті 77 КАС України контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами правомірності спірного у справі індивідуального акта.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно з частиною першою статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 48, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу   Рівненської митниці   залишити без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                                                                                М.М. Заїка

Судді                                                                                                                                                                                   О.М. Ганечко

                                                                                                                                                                                                                 В.П. Мельничук  

Повний текст постанови складено та підписано 07 квітня 2025 року.