ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 р. 	Справа № 520/22006/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Чалого І.С. ,  Подобайло З.Г. 
за участю секретаря судового засідання  Кривенка Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 суддя Спірідонов М.О.,  майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.03.23 по справі № 520/22006/21
          за позовом            ОСОБА_2 ,            ОСОБА_3 ,            ОСОБА_1  
          до           Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації      третя особи            Приватне акціонерне товариство "Укргазвидобуток" 
          про визнання протиправним та скасування висновку,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулись до суду з позовом до Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації (далі – відповідач, Департамент), в якому просили визнати протиправним та скасувати висновок Департаменту з оцінки впливу на довкілля щодо спорудження (влаштування) розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди. Підключення свердловини до установки підготовки вуглеводневої сировини від 03 вересня 2021 року №03.02-20/032, який опубліковано у Єдиному реєстрі оцінки впливу на довкілля 06 вересня 2021 року (далі – Висновок з ОВД).
На обґрунтування своїх вимог вказували, що відповідачем порушено процедуру видачі такого Висновку з ОВД, зокрема: необґрунтовано відхилено більшість пропозицій та зауважень громадськості; під час підготовки Висновку не в повній мірі проаналізовано норми Водного кодексу України (далі – ВК України) в частині регламентації правового режиму та статусу водоохоронних зон та зон санітарної охорони; порушення законодавства в частині визначення розміру санітарно-захисної зони (далі – СЗЗ); недотримання вимог підпункту 9 пункту 1 Переліку об`єктів, що належать суб`єктам господарювання, проектування яких здійснюється з урахуванням вимог інженерно-технічних заходів цивільного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2014 року №6; допущено інші порушення законодавства у сфері оцінки впливу на довкілля. Вважали, що наведене у сукупності відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» від 23 травня 2017 року №2059-VIII (далі – Закон №2059-VIII) є підставою для скасування згаданого Висновку з ОВД.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить його скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, а саме – ч. 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму введення господарської діяльності в них, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1996 року № 486, в редакції від 24.07.2021 року (далі – Порядок № 486), ст. 88 Водного кодексу України в частині можливості визначення меж (розмірів) прибережно-захисних смуг водойми за відсутності відповідного проекту землеустрою та застосовано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 469/1339/16-ц, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Судом достовірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні доказі, які підтверджують наявність затвердженого проекту землеустрою щодо створення (встановлення) безпосередньо водоохоронної зони ставка. Також вказують, що Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму введення господарської діяльності в них втратив чинність з 28.07.2017 року відповідно до наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 12.06.2017 року № 217.
На день виникнення правовідносин із отримання Висновку з ОВД (повідомлення про планову діяльність – 22.03.2021 року), початок громадського обговорювання Звіту з ОВД – 12.07.21 року, був чинний, крім Водного кодексу України, тільки Порядок № 486 в редакції 24.07.2021 року. Відповідно до ч. 5 цього Порядку межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення. Оздоровчого, рекреаційного, історійко-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, крім випадків, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», та/або комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, та/або генеральними планами населених пунктів, які розробляються в порядку, визначеному Земельним Кодексом України, Законами /України «Про землеустрій» і «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначаються в документації із землеустрою, містобудівної документації на місцевому та регіональному рівні.
Скаржник вважає, що відсутність затвердженого проекту землеустрою щодо створення (встановлення) прибережної захисної смуги ставка не дає правової можливості стверджувати, що така межа (розмір) водоохоронної зони встановлюється автоматично згідно ст. 88 Водного Кодексу України. Тобто, для того, щоб мати можливість використовувати земельну ділянку, на якій ймовірно знаходиться прибережно-захисна смуга водойми, враховуючи крутизну схилу місцевості, в господарській діяльності, недостатньо лише посилатися на приписи ст. 88 Водного кодексу України.
Також, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, не визнавши, що відповідачем неналежно, всупереч законодавству, розглянуто зауваження ОСОБА_1 щодо недопущення будівництва дороги (проїзду) в прибережно-захисній смузі ставка, враховуючи крутизну схилу місцевості (стор 205 Звіту про громадське обговорення), та надано дозвіл на будівництво під`їзної дороги в прибережній захисній смузі водойми. 
Вказують, що судом безпідставно не взято до уваги схему планування Мереф`янської міської ОТГ Харківської області, оскільки за твердженням суду, на її підставі неможна визначити крутизну схилу ставка, натомість, з вказаної схеми вбачається наявність ухилу території понад 3 градусів.
Зазначає, що відповідач, аналізуючи зміст Звіту з ОВД та зауваження до нього, подані громадськістю, надав оцінку тільки діяльності з буріння свердловини (спорудження) та її наслідків для довкілля, проте інший вид загальної планової діяльності суб`єкта господарювання, який включає випробування свердловини та підключення свердловини (безпосереднє видобування) не отримав належної оцінки на предмет екологічної безпеки.
Форма Висновку з ОВД затверджена додатком 5 до Порядку № 1026, згідно з якою уповноважений орган у випадку, якщо з оцінки впливу на довкілля випливає така необхідність, покладає на суб`єкта господарювання обов`язок із здійснення додаткової оцінки впливу на довкілля, по що зазначає в п. 7 висновку. Скаржники вважають, що відповідач безпідставно не скористався таким правом, оскільки, дослідивши питання лише спорудження свердловини, не врахував необхідності проведення додаткової ОВД на іншу частину планової діяльності, або не надав належної оцінки у Висновку з ОВД питанням, пов`язаним із впливом методів інтенсифікації, що будуть використовуватися під час випробувань та експлуатації свердловини.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що чинні норми права передбачають можливість зменшення санітарно-захисних смуг, коли в результаті розрахунків та лабораторних досліджень, проведених для району розташування підприємств або іншого виробничого об`єкта, буде встановлено, що на межі житлової забудови та прирівняних до неї об`єктів концентрації шкідливих речових у атмосферному повітрі, рівні шуму, вібрації, ультразвуку, електромагнітних та іонізуючих випромінювань, статичної електрики не перевищуватимуть гігієнічні нормативи. 
Наполягає, що безпідставно суд не врахував порушення відповідачем ст. 7 п. 7 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» при оприлюдненні Звіту громадського обговорення і згідно ст. 12 п. 2 таке порушення є підставами для скасування висновку ОВД та рішення про провадження планованої діяльності в судовому порядку. 
Наголошує, що судом не надана оцінка доводам позивачів щодо того, що відповідно до п. 5.13 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, територія санітарно-захисної зони має бути розпланованою та упорядкованою.
У відзиві на апеляційну скаргу, Департамент просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Департамент зазначає, що повністю погоджується з висновком суду, оскільки саме документи (належні та допустимі) докази які можуть свідчити наявність ухилу, визначені п. 5 Порядку № 486, до переліку яких не входить «схема планування». Вважає цілком доцільним та обґрунтованим посилання суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, відображену у постанові від 30.05.2018 року у справі № 469/1393/16-ц.
Зазначає, що затвердження СЗЗ не відноситься до компетенції Департаменту, як довільного органу у сфері оцінки впливу на довкілля.
Вважає, що скаржниками трактуються положення законодавства у вузькому розумінні без надання оцінки сукупності таких положень, оскільки говорячи про неможливість зменшення СЗЗ з огляду на відсутність посилань у п. 20 розділу XVII Правил розробки нафтових і газових родовищ на п. 5.7 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, виключається можливість її збільшення у передбачених випадках, що може спричинити вплив несприятливих виробничих чинників (пил, гази, шум, вібрація і інші) на населення та суперечить меті її створення. Правила розробки нафтових і газових родовищ не містить посилань і на орган уповноважений визначати такі СЗЗ, що в свою чергу, суперечить п. 5.9 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, але все одно не наділяє Департамент, як дозвільного органу у сфері оцінки впливу на довкілля, повноважень щодо визначення таких СЗЗ. Перелік документів, встановлений законодавством та процедура отримання висновку з ОВД на законодавчому рівні взагалі не визначають висновок Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживача як обов`язків документ для прийняття відповідного висновку та є окремо прийнятним рішенням окремої установи.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов законного висновку, що висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи є чинним та відхилив доводи позивачів, що зменшення санітарно-захисної зони можливо лише для підприємств та об`єктів, що проектуються з провадженням нової технології або реконструюються.
Відповідно до висновку з ОВД від 03.09.2021 року № 03.02-20/032, оцінка впливу на довкілля здійснювалась щодо планової діяльності Товариства спорудження (влаштування) розвідувальної свердловини № 29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди. Підключення свердловини до установки вуглеводної сировини. Вказані обставини спростовують твердження апелянта про відсутність оцінки впливу на довкілля «підключення сировини» З урахуванням планової діяльності Товариства, на яку наданий висновок з ОВД, Департаментом враховано можливість зміни планової діяльності та встановлення необхідності здійснення додаткової ОВД.
Процедура оцінки впливу на довкілля та повноваження Департаменту як дозвільного органу в межах такої процедури врегульовані нормами діючого законодавства. Отже для скасування висновку з ОВД від 03.09.2021 року № 03.02-20/032 в межах розгляду даної справи позивачам слід довести порушення Департаментом норми, яка приводить до негативного впливу на навколишнє природне середовища, або ж такого порушення, яке істотно знижує ефективність гарантій від негативного впливу на навколишнє природне середовище, чи життя і здоров`я людини, з урахуванням чітко встановлених приписів ст. 12 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
Також Департамент зазначає, що законодавство у сфері оцінки впливу на довкілля не встановлює як підставу у видачі відповідного висновку відсутність у суб`єкта господарювання документів на право користування земельної ділянки, де планується здійснення господарської діяльності.
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «УКРГАЗВИДОБУТОК» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін вказуючи на те, що позивачі не навели обґрунтованих мотивів та не надали жодних доказів щодо того, яким чином оскаржуваний Висновок з ОВД, наданий відповідачем Товариству об`єктивно порушує право та інтереси позивачів. Оскаржуваний Висновок з ОВД не може вважатися індивідуальним актом, в розумінні ст. 4 КАС України, який прийнято стосовно позивачів і безпосередньо стосується їх прав, адже останні не вступали у публічні правовідносини з відповідачем, тобто відносно нього особисто не приймались рішення.
Товариство зазначає, що у складі Звіту з ОВД є розділ 10 «Усі зауваження і пропозиції громадськості до планової діяльності», у якому містяться усі зауваження та пропозиції, які надійшли від громадських організацій і громадськості протягом 20 робочих днів з дня офіційного оприлюднення (26.03.2021 року) повідомлення про планову діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля щодо обсягу досліджень та рівня деталізації інформації.
Позивачами, у тому числі позивачем ОСОБА_1 не наведено у позовній заяві аргументів, що у зауваженнях і пропозиціях до планової діяльності, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, які надійшли від громадськості були такі зауваження, яких не було зазначено у таблиці 10.1 розділу 10 Звіту з ОВД, та їх не було розглянуто. Всі зауваження були розглянуті та належним чином проаналізовані. Частина зауважень була врахована або врахована частково, а частина обґрунтовано відхилена. Незгода позивачів з рішенням щодо зауважень і пропозицій, у тому числі з обґрунтуванням відхилення цих пропозицій та зауважень не свідчить про їх не розгляд та відповідно про порушення процедури оцінки. Визначення допустимості чи недопустимості провадження планованої діяльності належить виключно до дискреційних повноважень відповідача, а не суду.
Відповідно до інформації, розміщеної в Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля Звіту про громадське обговорювання планованої діяльності, який оприлюднений 06.09.2021 року, не містить, як невід`ємну частину зауваження позивача ОСОБА_1 від 13.08.2021 року до Звіту з ОВД. На думку Товариства під час підготовки Звіту про громадське обговорювання планованої діяльності для оприлюднення було допущено технічну помилку – не було від скановано означені зауваження позивачки. Допущена технічна помилка не призвела до порушення процедури проведення оцінки впливу на довкілля, адже самі зауваження оприлюднені в Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля як окремий документ. Означені зауваження були розглянуті, проаналізовані, частина була врахована повністю або частково, частково обґрунтовано відхилені.
Товариство зазначає, що на стор. 10 Звіту з ОВД майданчик спорудження проектної свердловини планується розташувати у північно-східному напрямку від найближчого населеного пункту с. Верхня Озеряна. Відстань від найближчого джерела викиду забруднюючих речовин в повітряне середовище до житлової забудови с. Верхня Озеряна становить 300 м, від межі бурового майданчика – 256 м.
Товариство вважає, що означене у Звіті з ОВД відповідає положенням п.п. 5.7 п. 5, п.п. 5.9 п. 5, п. 8. Клас Ш Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України № 173 від 19.06.1996 року, зареєстрованим в Мін`юсті України 24.07.1996 року за № 379/1404 (далі – Правила № 173), та висновку Державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 12.2-18-4/10820 від 09.06.2021 року. Згідно цього Висновку, встановлення скоригованої СЗЗ від джерел об`єкту по румбам: північ – 500 м, північний схід – 500 м, піде ний схід – 300 м, південь – 500 м., південний схід – 500 м, захід – 500 м, північний захід – 500 м не порушуватиме вимог ДСП № 173-96, ДСН № 46319. ДБН В.1.-31:2013 «Захист територій, будинків і споруд від шуму», «Гранично допустимих концентрацій хімічних і біологічних речовин в атмосферному повітрі населених місць», затверджених наказом МОЗ України № 52 від 14.01.2020 року, зареєстрованому у Мінюсті України 10.02.2020 року № 156/34439, про що зазначено в параграфі 1.5.3.2.3 «Пропозиції щодо визначення розміру санітарно-захисної зони» на стор 102 Звіту з ОВД.
Товариство не погоджується з твердженнями позивачів про те, що в даному випадку законодавством не передбачено можливості зміни (коригування) розміру СЗЗ, оскільки така можливість передбачена лише для нових видів виробництва, підприємств та інших виробничих об`єктів, що проектуються з провадженням нових технологій або реконструюються. Зазначає, що положення п.п. 5.7 п. 5 Правил № 173 передбачають погодження (скорочення) розміру с санітарно-захисної зони для об`єктів дослідження за певних умов, але вони не пов`язано з новими видами виробництва та виробничими об`єктами з новими технологіями. Вважає, що п.п. 5.9 п. 5 Правил № 173 викладений таким чином, що з його змісту можливо зробити однозначний висновок - розмір СЗЗ затверджується Головою Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів для нових видів виробництв, підприємств та інших виробничих об`єктів з новими технологіями, а також зміна цих зон (збільшення чи зменшення згідно з пунктом 5.7) на підставі результатів проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи відповідних матеріалів. Тобто зміна СЗЗ (збільшення чи зменшення згідно з п.п. 5.7) в обов`язковому порядку затверджується Головою Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, що і було зроблено у даному випадку.
Товариство погоджується з твердженнями позивачів про те, що станом на час видання оскаржуваного Висновку відсутня інформація щодо наявності затвердженого відповідно до законодавства проекту землеустрою щодо створення (встановлення) безпосередньо водоохоронної зони ставка. На публічній кадастровій карті України відомостей щодо обмеження у використанні земель у вигляді встановлення водоохоронної зони ставка також не має. Чинне законодавство України не покладає обов`язок замовляти проект землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги на суб`єкта господарювання або відповідача. Відсутність такого проекту, на думку Товариства, не повинна впливати на права суб`єктів господарювання при здійсненні планової діяльності що підлягає оцінці впливу на довкілля. З посиланням на дані Публічної кадастрової карти України, параграфи 1.5.2 «Водне середовище» (стор 52 Звіту з ОВД), розділ 3.4 «Стан водного середовища» (стор 140 Звіту з ОВД) Товариство вказує, що розмір прибережної захисної смуги ставка становить 25 м. Також вказує, що найближчий водний об`єкт (ставок) знаходиться в південному напрямку на відстані 390 м від бурового майданчику спорудження проектної свердловини, відносно майданчика розміщення траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення, знаходиться в південно-західному напрямку на відстані 56 м, відносно розміщення проектної під`їзної дороги, знаходиться південно-західному напрямку на відстані 35 м. Відповідно до Водного кодексу України ширина прибережно-захисної смуги ставка (площею менше 3 га) становить 25 м. На стор 178 Звіту з ОВД мається висновок про те, що оскільки скиди будь-яких стоків за межі бурового майданчику не передбачаються, то замулення і забруднення водних об`єктів відсутнє. Збір води з поверхневих водних об`єктів або скидання до них будь-яких стоків не планується.
Також, Товариство зазначає, що підключення свердловини до установки підготовки вуглеводневої сировини. Безпосереднє видобування не є предметом оцінки впливу на довкілля за цим Звітом з ОВД. Зауваження на стор 148 Звіту про громадське обговорювання обґрунтовано відхилено, оскільки матеріали Звіту з ОВД відповідають вимогам Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», зокрема ст. 6, та Порядку передачі документації для надання висновку з оцінки впливу на довкілля та фінансування оцінки впливу на довкілля, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2017 року № 1026. З аналогічних підстав обґрунтовано відхилено зауваження на стор 149, 151 Звіту про громадське обговорювання. Товариство зазначає, що Генеральний план розміщення, ситуаційна карта-схема розміщення бурового майданчику розвідувальної свердловини № 29 Островерхівського ГКР незведені у додатках до звіту з ОВД. Рішення про створення регіонального ландшафтного парку «Смарагдове джерело» не прийнято. Всі зазначені в позові зауваження було розглянуто та належним чином проаналізовано, частина з яких врахована або врахована частково, а частина обґрунтовано відхилена і внесені в Таблицю врахувань наданих зауважень та пропозицій громадськості, отриманих протягом строку громадських обговорювань, яка є складовою Звіту про громадське обговорювання планової діяльності Товариства та знайшли своє відображення в оскаржуваному Висновку з ОВД в розділі «Екологічні умови провадження планової діяльності».
Товариство звертає увагу на те, що відповідач під час надання оскаржуваного Звіту з ОВД дотримався балансу між державними, громадськими та приватними інтересами.
Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 24 жовтня 2023 року скасував рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року й прийняв нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив; визнав протиправним та скасував оспорюваний Висновок з ОВД.
За результатами перегляду постановою Верховного Суду від 31.10.2024 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «УКРГАЗВИДОБУТОК» задоволено частково.
Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Підставою для направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції стало те, що висновок суду апеляційної інстанції по суті заявлених позовних вимог є передчасним та таким, який зроблений з порушенням процесуальних норм. 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2024 року справа прийнята до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Катунова В.В., суддів Чалий І.С., Подобайло З.Г.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Від позивачки ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.
У судовому засіданні представник позивача  та позивачі підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, який задовольнити позов у повному обсязі.
Представник третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 26 березня 2021 року на веб-сайті Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля оприлюднене повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля – «Спорудження розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди. Підключення свердловини до установки підготовки вуглеводної сировини». Кінцева мета планованої діяльності – спорудження розвідувальної свердловини для дорозвідки і видобування вуглеводнів. Роботи по провадженню планової діяльності буде здійснювати Товариство.
Також повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, були оприлюдненні Товариством у газетах «Харківський кур`єр» від 22 березня 2021 року та у газеті «ЕКОсвіт» від 22 березня 2021 року №12, розміщені на дошках «Офіційні оголошення».
23 квітня 2021 року Департаментом на адресу третьої особи надіслані зауваження та пропозиції від АО «ЕКОБЕЗПЕКА» від 21 квітня 2021 року, ОСОБА_1 від 21 квітня 2021 року та ОСОБА_4 від 18 квітня 2021 року та від 22 квітня 2021 року до планової діяльності, обсягу досліджень та рівня деталізації інформації, що підлягає включенню до звіту з оцінки впливу на довкілля, усього на 87 аркушах.
Оголошення про початок громадського обговорювання Звіту з ОВД оприлюднені у газетах «Харківський кур`єр» від 12 липня 2021 року №55 та у газеті «ЕКОсвіт» від 12 липня 2021 року №27, розміщені на дошках «Офіційні оголошення».
Звіт з ОВД «Спорудження (влаштування) розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди. Підключення свердловини до установки підготовки вуглеводної сировини», вид будівництва – нове будівництво, виконаний товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕКОПРОМ».
16 серпня 2021 року Департаментом за №03.02-21/032 складений Звіт про громадське обговорювання планованої діяльності щодо «Спорудження (влаштування) розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди. Підключення свердловини до установки підготовки вуглеводної сировини».
За результатами оцінки впливу на довкілля планової діяльності Товариства 03 вересня 2021 року Департаментом видано Висновок з ОВД №03.02-20/032, який опубліковано у Єдиному реєстрі оцінки впливу на довкілля 06 вересня 2021 року.
Вважаючи цей Висновок з ОВД протиправним та таким, що прийнято без належного врахування результатів участі громадськості, позивачі звернулись до суду із цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в ході оцінки впливу на довкілля планової діяльності відповідачем було дотримано процедуру її здійснення та вимоги законодавства у сфері оцінки впливу на довкілля, а також враховано результати участі громадськості в процедурі такої оцінки. 
Серед іншого суд виходив з того, що: підготовлений суб`єктом господарювання звіт з оцінки впливу на довкілля, який аналізувався Департаментом та передував наданню оспорюваного Висновку з ОВД, містить посилання на дійсний висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи з коригування розміру СЗЗ для майданчику розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР Товариства, територія Мереф`янської ОТГ Харківського району Харківської області, затверджений головою Держпромспоживслужби, й норми законодавства передбачають можливість зменшення санітарно-захисних смуг, коли в результаті розрахунків та лабораторних досліджень, проведених для району розташування підприємств або іншого виробничого об`єкта, буде встановлено, що на межі житлової забудови та прирівняних до неї об`єктів концентрації шкідливих речовин у атмосферному повітрі, рівні шуму, вібрації, ультразвуку, електромагнітних та іонізуючих випромінювань, статичної електрики не перевищуватимуть гігієнічні нормативи; відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом, майданчики же для розміщення проектної свердловини і траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення розташовані поза межами прибережно-захисних смуг найближчих водних об`єктів, відтак суд відхилив відповідні доводи позивачів про невідповідність Висновку з ОВД вимогам ВК України; відповідачем згідно законодавства були розглянуті, повністю враховані, частково враховані або обґрунтовано відхилені усі зауваження і пропозиції, отримані в ході громадського слухання та протягом усього строку його проведення, а незгода позивачів з рішенням відповідача стосовно цих зауважень та пропозицій, зокрема з обґрунтуванням відхилення цих пропозицій, не свідчить про їх нерозгляд та, відповідно, про порушення процедури оцінки впливу на довкілля; тощо. 
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами пункту 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Закон №2059-VIII (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлює правові та організаційні засади оцінки впливу на довкілля, спрямованої на запобігання шкоді довкіллю, забезпечення екологічної безпеки, охорони довкілля, раціонального використання і відтворення природних ресурсів, у процесі прийняття рішень про провадження господарської діяльності, яка може мати значний вплив на довкілля, з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Стаття 3 Закону №2059-VIII передбачає, що здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності (частина перша).
Відповідно пунктів 1, 3 частини третьої цієї статті друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, включає, зокрема, глибоке буріння, у тому числі геотермальне буріння, буріння з метою зберігання радіоактивних відходів, буріння з метою водопостачання (крім буріння з метою вивчення стійкості ґрунтів); видобування корисних копалин, крім корисних копалин місцевого значення, які видобуваються землевласниками чи землекористувачами в межах наданих їм земельних ділянок з відповідним цільовим використанням.
Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що планована діяльність Товариства із спорудження (влаштування) розвідувальної свердловини на газ і конденсат, підземні споруди, а також підключення свердловини до установки підготовки вуглеводневої сировини підлягає оцінці впливу на довкілля.
За правилами статті 12 Закону №2059-VIII висновок з оцінки впливу на довкілля, інші рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади або органів місцевого самоврядування у процесі здійснення оцінки впливу на довкілля можуть бути оскаржені будь-якою фізичною чи юридичною особою в судовому порядку.
Порушення процедури здійснення оцінки впливу на довкілля, безпідставне та необґрунтоване неврахування чи неналежне врахування результатів участі громадськості, інші порушення законодавства у сфері оцінки впливу на довкілля є підставами для скасування висновку з оцінки впливу на довкілля та рішення про провадження планованої діяльності в судовому порядку.
Відтак, у силу вимог частини другої статті 2 КАС України та статті 12 Закону №2059-VIII у цій справі необхідно перевірити чи прийнято оспорюваний Висновок з ОВД на підставі, у межах повноважень та у передбачений законами спосіб, зокрема перевірити дотримання відповідачем встановленої Законом №2059-VIII процедури здійснення оцінки впливу на довкілля, включаючи громадські слухання, а також наявність чи відсутність інших порушень законодавства у сфері оцінки впливу на довкілля.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2059-VIII оцінка впливу на довкілля – це процедура, що передбачає: 1) підготовку суб`єктом господарювання звіту з оцінки впливу на довкілля відповідно до статей 5, 6 та 14 цього Закону; 2) проведення громадського обговорення відповідно до статей 7, 8 та 14 цього Закону; 3) аналіз уповноваженим органом відповідно до статті 9 цього Закону інформації, наданої у звіті з оцінки впливу на довкілля, будь-якої додаткової інформації, яку надає суб`єкт господарювання, а також інформації, отриманої від громадськості під час громадського обговорення, під час здійснення процедури оцінки транскордонного впливу, іншої інформації; 4) надання уповноваженим органом мотивованого висновку з оцінки впливу на довкілля, що враховує результати аналізу, передбаченого пунктом 3 цієї частини; 5) врахування висновку з оцінки впливу на довкілля у рішенні про провадження планованої діяльності відповідно до статті 11 цього Закону.
Оцінка впливу на довкілля здійснюється з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з урахуванням стану довкілля в місці, де планується провадити плановану діяльність, екологічних ризиків і прогнозів, перспектив соціально-економічного розвитку регіону, потужності та видів сукупного впливу (прямого та опосередкованого) на довкілля, у тому числі з урахуванням впливу наявних об`єктів, планованої діяльності та об`єктів, щодо яких отримано рішення про провадження планованої діяльності або розглядається питання про прийняття таких рішень (частина друга статті 2 Закону №2059-VIII).
Суб`єктами оцінки впливу на довкілля є суб`єкти господарювання, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, які є замовниками планованої діяльності і для цілей цього Закону прирівнюються до суб`єктів господарювання, уповноважений центральний орган, уповноважені територіальні органи, інші органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, громадськість, а у випадках, визначених статтею 14 цього Закону, – держава походження та зачеплена держава (частина третя статті 2 Закону №2059-VIII).
За правилами частини першої статті 5 Закону №2059-VIII суб`єкт господарювання інформує уповноважений територіальний орган про намір провадити плановану діяльність та оцінку її впливу на довкілля шляхом подання повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, у письмовій формі (на паперових носіях) та в електронному вигляді за місцем провадження такої діяльності.
Повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, вноситься уповноваженим територіальним органом, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою цієї статті, – уповноваженим центральним органом до Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля протягом трьох робочих днів з дня надходження (частина шоста статті 5 Закону №2059-VIII).
Протягом 20 робочих днів з дня офіційного оприлюднення повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, громадськість може надати уповноваженому територіальному органу, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою цієї статті, - уповноваженому центральному органу зауваження і пропозиції до планованої діяльності, обсягу досліджень та рівня деталізації інформації, що підлягає включенню до звіту з оцінки впливу на довкілля. У разі отримання зауважень і пропозицій громадськості відповідний уповноважений орган повідомляє про них суб`єкту господарювання у спосіб, відповідно до якого було подано повідомлення, та надає йому копії зауважень і пропозицій протягом трьох робочих днів з дня їх отримання (частина сьома статті 5 Закону №2059-VIII).
Як установлено частиною третьою статті 6 Закону №2059-VIII, суб`єкт господарювання подає звіт з оцінки впливу на довкілля та оголошення про початок громадського обговорення звіту з оцінки впливу на довкілля в письмовій формі на паперових носіях та в електронному вигляді (у тому числі через електронний кабінет Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля, інший електронний кабінет чи інформаційну систему, користувачами якої є уповноважений територіальний орган/уповноважений центральний орган та суб`єкт господарювання), а також визначену суб`єктом господарювання іншу додаткову інформацію, необхідну для розгляду звіту, за місцем провадження планованої діяльності уповноваженому територіальному органу, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноваженому центральному органу.
Протягом трьох робочих днів з дня отримання уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, – уповноважений центральний орган вносить звіт з оцінки впливу на довкілля до Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля (частина п`ята статті 6 Закону №2059-VIII).
За правилами статті 7 Закону №2059-VIII громадське обговорення планованої діяльності після подання звіту з оцінки впливу на довкілля проводиться у формі громадських слухань та у формі надання письмових зауважень і пропозицій (частина п`ята цієї статті).
Громадське обговорення планованої діяльності після подання звіту з оцінки впливу на довкілля починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про початок громадського обговорення звіту з оцінки впливу на довкілля та надання громадськості доступу до звіту з оцінки впливу на довкілля для ознайомлення в порядку, визначеному статтею 4 цього Закону, і триває не менше 25 робочих днів і не більше 35 робочих днів. Усі пропозиції та зауваження громадськості, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду уповноваженим територіальним органом, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноваженим центральним органом. Пропозиції, надані після встановленого строку, не розглядаються. У разі ненадання зауважень та пропозицій протягом визначеного строку вважається, що зауваження та пропозиції відсутні (частина шоста статті 7 Закону №2059-VIII).
Уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, – уповноважений центральний орган забезпечує підготовку звіту про громадське обговорення. Невід`ємною частиною звіту про громадське обговорення є відомості про оприлюднення інформації в порядку, визначеному статтею 4 цього Закону, та підтвердження такого оприлюднення, перелік матеріалів, наданих на розгляд громадськості, протоколи громадських слухань, усі отримані письмові зауваження і пропозиції громадськості, а також таблиця із зазначенням інформації про повне врахування, часткове врахування або обґрунтоване відхилення отриманих під час громадського обговорення зауважень та пропозицій. Звіт про громадське обговорення вноситься до Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля не пізніше строку, визначеного частиною сьомою статті 9 цього Закону. Вимоги до змісту та форми звіту про громадське обговорення встановлюються уповноваженим центральним органом (частина сьома статті 7 Закону №2059-VIII).
Згідно із частиною першою статті 8 Закону №2059-VIII уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган оприлюднює оголошення про початок громадського обговорення протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього звіту з оцінки впливу на довкілля. Оголошення про початок громадського обговорення звіту з оцінки впливу на довкілля оприлюднюється у спосіб та в порядку, визначені статтею 4 цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2017 року №989 затверджено Порядок проведення громадських слухань у процесі оцінки впливу на довкілля, пунктом 8 якого передбачено, що кількість громадських слухань визначається суб`єктом господарювання з урахуванням масштабів очікуваного впливу, а також таких умов: якщо вплив планованої діяльності не поширюється за межі області, громадські слухання проводяться за місцем провадження планованої діяльності або в адміністративному центрі адміністративно-територіальної одиниці, яка може зазнати впливу планованої діяльності; якщо вплив планованої діяльності поширюється на дві та більше областей, але менше ніж на третину областей України, громадські слухання проводяться за місцем провадження планованої діяльності та в адміністративних центрах адміністративно-територіальних одиниць, які можуть зазнати впливу планованої діяльності, кожної з таких областей.
Відповідно до пункту 26 цього Порядку, розглядаючи звіт з оцінки впливу на довкілля та готуючи висновок з оцінки впливу на довкілля, уповноважений центральний орган або уповноважений територіальний орган розглядає, повністю враховує, частково враховує або обґрунтовано відхиляє усі зауваження і пропозиції, отримані в ході громадських слухань та протягом усього строку громадського обговорення. Уповноважений центральний орган або уповноважений територіальний орган складає таблицю із зазначенням інформації про повне врахування, часткове врахування або обґрунтоване відхилення отриманих під час громадського обговорення зауважень і пропозицій.
При цьому, частиною першою статті 9 Закону №2059-VIII визначено, що уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган видає висновок з оцінки впливу на довкілля, яким виходячи з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності, зокрема величини та масштабів такого впливу (площа території та чисельність населення, які можуть зазнати впливу), характеру (у тому числі - транскордонного), інтенсивності і складності, ймовірності, очікуваного початку, тривалості, частоти і невідворотності впливу (включаючи прямий і будь-який опосередкований, побічний, кумулятивний, транскордонний, короткостроковий, середньостроковий та довгостроковий, постійний і тимчасовий, позитивний і негативний впливи), передбачених заходів, спрямованих на запобігання, відвернення, уникнення, зменшення, усунення впливу на довкілля, визначає допустимість чи обґрунтовує недопустимість провадження планованої діяльності та визначає екологічні умови її провадження.
В описовій частині висновку з оцінки впливу на довкілля наводиться інформація про: 1) здійснену процедуру оцінки впливу на довкілля; 2) врахування звіту з оцінки впливу на довкілля; 3) враховані та відхилені зауваження та пропозиції, що надійшли під час громадського обговорення (частина четверта статті 9 Закону №2059-VIII).
У цій справі, за висновком суду першої інстанції, в ході оцінки впливу на довкілля планової діяльності Товариства по спорудженню (влаштуванню) розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземних споруд, а також підключення свердловини до установки підготовки вуглеводневої сировини відповідачем було дотримано процедуру її здійснення та вимоги законодавства у сфері оцінки впливу на довкілля, враховано результати участі громадськості в процедурі такої оцінки, визнаючи, при цьому, право Департаменту враховувати, частково враховувати або обґрунтовано відхиляли усі зауваження і пропозиції.
Апелянт вважає вказаний висновок помилковим та зазначає про відхилення відповідачем без належного обґрунтування зауважень ОСОБА_1 щодо порушення законодавства в частині зменшення розміру СЗЗ в Звіті про громадське обговорювання.
Надаючи оцінку зазначеним вище доводам колегія суддів зазначає наступне.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173, затверджено Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів (Правила №173), які є обов`язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами-громадянами інших держав. При вирішенні питань планування та забудови населених пунктів необхідно керуватися вимогами діючих будівельних норм і правил та інших інструктивно-методичних документів, узгоджених з Міністерством охорони здоров`я України, що використовуються для вказаних цілей.
Підпунктом 5.4. пункту 5 Правил визначено, що промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови СЗЗ.
СЗЗ слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови, ділянок громадських установ, будинків і споруд, в тому числі дитячих, навчальних, лікувально-профілактичних установ, закладів соціального забезпечення, спортивних споруд та ін., а також територій парків, садів, скверів та інших об`єктів зеленого будівництва загального користування, ділянок оздоровчих та фізкультурно-спортивних установ, місць відпочинку, садівницьких товариств та інших, прирівняних до них об`єктів.
Територія СЗЗ не повинна розглядатись як резерв нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту об`єктів підприємства та розширення сельбищної території.
Згідно з підпунктом 6 підрозділу «Клас II» Правил СЗЗ у 500 м встановлюється для об`єктів буріння газових параметричних, пошуково-розвідувальних та експлуатаційних свердловин з використанням дизельних двигунів.
Відповідно до пункту 20 розділу XVII Правил розробки нафтових і газових родовищ, затверджених наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 15 березня 2017 року №118, проєктування, розміщення і влаштування параметричних, пошукових, розвідувальних та експлуатаційних газових свердловин та експлуатаційних споруд повинно здійснюватись на відстані встановленої чинним законодавством СЗЗ, зокрема: з використанням дизельних двигунів - не менше 500 м від житлових будинків та громадських споруд населених пунктів за умов виконання усіх екологічних вимог чинного законодавства.
Підпунктом 5.7 пункту 5 Правил №173 визначено, що СЗЗ для підприємств та об`єктів, що проектуються з впровадженням нової технології або реконструюються, може бути збільшена при необхідності та належному техніко-економічному та гігієнічному обґрунтуванні, але не більше, ніж в 3 рази у випадках, визначених самим цим пунктом.
Розміри СЗЗ можуть бути зменшені, коли в результаті розрахунків та лабораторних досліджень, проведених для району розташування підприємств або іншого виробничого об`єкта, буде встановлено, що на межі житлової забудови та прирівняних до неї об`єктів концентрації шкідливих речовин у атмосферному повітрі, рівні шуму, вібрації, ультразвуку, електромагнітних та іонізуючих випромінювань, статичної електрики не перевищуватимуть гігієнічні нормативи.
За змістом підпункту 5.9 пункту 5 вказаних Правил розміри СЗЗ для нових видів виробництв, підприємств та інших виробничих об`єктів з новими технологіями, а також зміна цих зон (збільшення чи зменшення згідно з пунктом 5.7) затверджуються Головою Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на підставі результатів проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи відповідних матеріалів.
Відтак, умовою для затвердження зміни СЗЗ за приписами Правил є результати проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи відповідних матеріалів.
Згідно з пунктом 1 Тимчасового порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 жовтня 2000 року №247 (який був чинним на момент спірних правовідносин, далі – Порядок №247) державна санітарно-епідеміологічна експертиза - це вид професійної діяльності органів, установ і закладів державної санітарно-епідеміологічної служби, що полягає у комплексному вивченні об`єктів експертизи з метою виявлення можливих небезпечних факторів у цих об`єктах, установленні відповідності об`єктів експертизи вимогам санітарного законодавства, а в разі відсутності відповідних санітарних норм - в обґрунтуванні медичних вимог щодо безпеки об`єкта для здоров`я та життя людини.
Оскарження висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи проводиться в порядку, передбаченому статтею 43 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (пункт 10 Порядку №247).
Судом з матеріалів справи вбачається, що Звіт з ОВД містить посилання на дійсний на період буріння свердловини або до змін технології виробництва, що може призвести до зміни (збільшення) кількісних та якісних характеристик викидів шкідливих речовин в атмосферне повітря та акустичного впливу, висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 09 червня 2021 року №12.2-18-4/10820 з коригування розміру СЗЗ для майданчику розвідувальної свердловини №29 Островерхівського ГКР Островерхівського ГКР Товариства, терирорія Мереф`янської об`єднаної територіальної громади, Харківського району, Харківської області, затверджений головою Держпромспоживслужби Магалецькою В.В.
Цей висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи оформлено на підставі державної санітарно-епідеміологічної експертизи, яка проведена комісією з питань встановлення та зміни розмірів санітарно-захисних зон ДУ «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва НАМНУ» (протокол державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 25 травня 2021 року №665). Згідно протоколу комісія рекомендувала Держпродспоживслужбі погодити коригування розмірів СЗЗ для майданчику розвідувальної свердловини та встановити для цього об`єкту СЗЗ від джерел по румбах: північ – 500 м, північний схід – 500 м, схід – 500 м, південний схід – 300 м, південь – 500 м, південний захід – 500 м, захід – 500 м, північний захід – 500 м зі здійсненням обов`язкового моніторингу протягом усього періоду буріння свердловини забруднення атмосферного повітря спеціальними для об`єкту речовинами та шуму на межі скоригованої СЗЗ (а.с. 155-157 т.2).
Колегія суддів звертає увагу, що висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи був чинним, як на час прийняття відповідачем оспорюваного Висновку з ОВД, так і на час розгляду справи.
Отже, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта щодо порушення при наданні оспорюваного Висновку з ОВД законодавства в частині зменшення розміру СЗЗ, адже підготовлений суб`єктом господарювання Звіт з ОВД, який аналізувався Департаментом та передував прийняттю рішення, ґрунтувався на чинному висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, затвердженому Головою Держпродспоживслужби, тобто документі дозвільного характеру, виданого уповноваженим на це владним суб`єктом.
Також, апелянт наголошує  про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ч. 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 р. № 486, статті 88 Водного кодексу України в частині можливості визначення меж (розмірів) прибережних захисних смуг водойм за відсутності відповідного проекту землеустрою.
В обґрунтування таких доводів апелянт наголошує, що відсутність затвердженого проекту землеустрою щодо створення (встановлення) прибережної захисної смуги ставка не дає правової можливості стверджувати, що така межа (розмір) водоохоронної зони встановлюється автоматично згідно статті 88 Водного кодексу України. Тобто, для того, щоб мати можливість використовувати земельну ділянку, на якій ймовірно знаходиться прибережно-захисна смуга водойми враховуючи крутизну схилу місцевості в господарській діяльності, недостатньо лише посилання на приписи статті 88 Водного кодексу України. Апелянт стверджує, що інших підстав визначення прибережної захисної смуги водного об`єкту, окрім як проектом землеустрою, законодавством не передбачено.
Окрім того, апелянт звертає увагу, що правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц не можна застосовувати до спірних правовідносин.
Колегія суддів не погоджується з цими твердженнями з огляду на таке.
Як вже було зазначено вище, предметом спору у даній справі є висновок з оцінки впливу на довкілля, який оформлюється відповідно Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
Тобто, Законом України «Про оцінку впливу на довкілля» та прийнятим на його виконання Порядком передачі документації для надання висновку з оцінки впливу на довкілля та фінансування оцінки впливу на довкілля, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2017 № 1026 (далі по тексту - Порядок № 1026) визначено перелік документі, які необхідно надати до уповноваженого органу для отримання висновку з оцінки впливу на довкілля, та інформація, яка має бути зазначена в Звіті з оцінки впливу на довкілля.
Отже, у Звіті з ОВД описано технологічний процес, спрямований на запобігання та уникнення негативного впливу на довкілля, що в свою чергу, відповідно до положень, які передбачені в статті 6 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» та Додатку 4 до Порядку № 1026 стосовно структури Звіту з ОВД є достатнім, адже оцінку впливу на довкілля можна розглядати, як предпроектна діяльність.
Тобто, ці питання мають вирішуватися в рамках використання земель водного фонду та не впливають на можливість проходження оцінки впливу на довкілля.
Крім того, за змістом статей 58 Земельного кодексу України та статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм.
Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина 1 статті 60 Земельного кодексу України, частина 1 статті 88 Водного кодексу України).
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється (частина 2 статті 60 Земельного кодексу України, частина 2 статті 88 Водного кодексу України).
Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування.
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справі відсутні докази, які підтверджують наявність затвердженого проекту землеустрою щодо створення (встановлення) безпосередньо водоохоронної зони ставка.
Аналізуючи ці норми права колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтверджувала висновки Верховного Суду України, викладені, зокрема, у постановах від 21.05.2014 у справі № 6-16цс14, від 19.11.2014 у справі № 6-175цс14 і від 24.12.2014 у справі № 6-206цс14, про те, що існування прибережних захисних смуг визначеної ширини прямо передбачене нормами закону (стаття 60 Земельного кодексу України, стаття 88 Водного кодексу України). Тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не означає її відсутність за наявності встановлених законом розмірів і не вказує на правомірність передання в оренду чи у власність земельної ділянки (постанови від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (пункт 44), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 53), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 63.2), від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц (пункт 41)).
Отже, існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону, в першу чергу статтею 60 Земельного кодексу України та статтею 88 Водного кодексу України, а сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.
Окрім цього, стаття 88 Водного кодексу України в частині визначення/встановлення розміру/меж прибережних захисних смуг не зазнавала змін. А втрата чинності підзаконних нормативно-правових актів не впливає на чинність та застосування положень закону, який є вищим нормативно-правовим актом.
Водночас, апелянтом не наведено жодного правового висновку на підтвердження своїх стверджень.
У Звіті з ОВД на стр. 52, 140, 178 визначено, що ширина прибережної захисної смуги дотримана, адже дорога пролягає на відстані 35 метрів.
Так, в параграфі 1.5.2 "Водне середовище" на стор. 52 Звіту з ОВД зазначено, що найближчий водний об`єкт (ставок) знаходиться в південному напрямку на відстані 390 м від бурового майданчику спорудження проектної свердловини, відносно майданчика розміщення траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення, знаходиться в південно-західному напрямку на відстані 56 м, відносно розміщення проектної під`їзної дороги, знаходиться в південно-західному напрямку на відстані 35 м. Відповідно до Водного кодексу України ширина прибережно- захисної смуги ставка (площею менше 3 га) становить 25 м.
В розділі 3.4 "Стан водного середовища" на стор. 140 Звіту з ОВД зазначено, що найближчий водний об`єкт (ставок) знаходиться в південному напрямку на відстані 390 м від бурового майданчику спорудження проектної свердловини, відносно майданчика розміщення траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення, знаходиться в південно-західному напрямку на відстані 56 м, відносно розміщення проектної під`їзної дороги, знаходиться в південно-західному напрямку на відстані 35 м . Відповідно до Водного кодексу України ширина прибережно- захисної смуги ставка (площею менше 3 га) становить 25 м.
На стор. 178 Звіту з ОВД зроблено висновок, що майданчики розміщення проектної свердловини і траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення розташовані поза межами прибережно-захисних смуг найближчих водних об`єктів. Оскільки скиди будь-яких стоків за межі бурового майданчику не передбачаються, то замулення і забруднення водних об`єктів відсутнє. Забір води з поверхневих водних об`єктів або скидання до них будь яких стоків не планується.
Це підтверджується даними Публічної кадастрової карти України, на якій визначено, що розмір прибережної захисної смуги ставка становить 25 м. (сторінки 35, 343 Звіту з ОВД), оскільки, відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» публічна кадастрова карта України має містити інформацію про обмеження, зокрема щодо розміру прибережних захисних смуг водних об`єктів.
Отже зі Звіту з ОВД вбачається, що ширина прибережної захисної смуги дотримана, адже найближчий водний об`єкт (ставок) знаходиться відносно майданчика розміщення траси тимчасових технологічних трубопроводів підключення, в південно- західному напрямку, на відстані 56 м, відносно розміщення проектної під`їзної дороги, в південно-західному напрямку, на відстані 35 м. від ставка. При цьому Публічною кадастровою картою України визначено розмір прибережної захисної смуги ставка становить 25 м.
За таких умов, вимоги прибережно-захисних смуг, визначені ст. 88 Водного кодексу України дотримані, про що відповідач зазначив в Таблиці врахувань наданих зауважень та пропозицій громадськості, отриманих протягом строку громадського обговорення, яка є складовою Звіту про громадське обговорення планової діяльності.
При цьому, до спірного Висновку з ОВД в розділ Екологічні умови провадження планової діяльності, була включена умова про забезпечення прокладання під`їзної дороги та технологічних трубопроводів підключення за межами прибережно-захисної смуги ставка, з урахуванням крутизни схилу місцевості (підпункт 1.2 на стор. 17 Висновку з ОВД).
Щодо доводів апелянта про неналежний розгляд судом першої інстанції зауваження апелянта про крутизну схилу місцевості, колегія суддів зазначає наступне.
Так, позивачі стверджують, що крутизна схилу ставка перевищує три градуси. 
На підтвердження цього позивачі надали суду схему планування Мереф`янської міської ОТГ Харківської області – схему розповсюдження факторів природної і техногенної небезпеки (а.с. 140 т. 5).
Це єдиний доказ в матеріалах справи, на підставі якого позивачі стверджували, що крутизна схилу ставка перевищує три градуси.
Колегією суддів під час розгляду даного питання було досліджено зазначену вище схему.
Проте, аналіз схеми планування Мереф`янської міської ОТГ Харківської області, на думку колегії суддів, не підлягає врахуванню, адже на його підставі неможливо визначити крутизну схилу саме конкретного ставка.
Інших доказів, які б визначали крутизну схилу саме конкретного ставка в матеріалах справ немає.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідач, аналізуючи зміст Звіту з ОВД та зауваження до нього, подані громадськістю, надав оцінку тільки діяльності з буріння свердловини (спорудження) та її наслідків для довкілля, проте інший вид загальної планової діяльності суб`єкта господарювання, який включає випробування свердловини та підключення свердловини (безпосереднє видобування) не отримав належної оцінки на предмет екологічної безпеки, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1.2. розділу Екологічні умови провадження планової діяльності висновку з оцінки впливу на довкілля № 03.02-20/032 від 3 вересня 2021 року, під час провадження планової діяльності встановлюються такі екологічні умови, зокрема, здійснення додаткової оцінки впливу на довкілля у разі зміни планової діяльності, які підлягають оцінці впливу на довкілля відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.2017 № 1010 «Про затвердження критеріїв визначення планованої діяльності, яка не підлягає оцінці впливу на довкілля, та критеріїв визначення розширень і змін діяльності та об`єктів, які не підлягають оцінці впливу на довкілля».
Як зазначено у Звіті з оцінки впливу на довкілля, метою планової діяльності є екологічне обґрунтування доцільності провадження планованої діяльності та методів її реалізації, визначення шляхів та засобів запобігання порушення нормативного стану навколишнього середовища та забезпечення екологічної безпеки під час споруджування (влаштування) розвідувальної свердловини № 29 Островерхівського ГКР на газ і конденсат, підземні споруди. Підключення свердловини до установки підготовки вуглеводневої сировини. В разі відсутності промислового припливу вуглеводнів передбачається ліквідаційний тампонаж газової свердловини (а.с.41-43 т. 1).
Тобто, з аналізу цілей планової діяльності вбачається, що безпосереднє видобування не є предметом оцінки впливу на довкілля за цією плановою діяльністю.
Отже, Департаментом захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації при прийняті спірного Висновку з оцінки впливу на довкілля було враховано можливість зміни планової діяльності та встановлення необхідності здійснення додаткової оцінки впливу на довкілля.
Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції порушення відповідачем п. 7 ст. 7 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» в частині не оприлюднення зауважень позивача ОСОБА_1 від 13.08.2021, колегія суддів зазначає наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено і не заперечується відповідачем, що Звіт про громадське обговорення планової діяльності, який оприлюднено 06 вересня 2021 року в Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля не містив зауваження позивача ОСОБА_1 від 13.08.2021, надані до звіту з оцінки впливу на довкілля.
У подальшому, як встановлено судовим розглядом, 09.12.2021 цей недолік було усунуто шляхом додаткового завантаження звіту про громадське обговорення вже з зауваженнями позивача ОСОБА_1 від 13.08.2021.
З цього приводу представник відповідача пояснив, що можливість внесення виправленої інформації, а саме додаткового завантаження звіту про громадське обговорення передбачена Порядком ведення Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2017 № 1026.
Так, у пункті 6 вказаного Порядку зазначено, що програмні засоби ведення Реєстру забезпечують неможливість виправлень вже внесеної інформації або документів. У разі необхідності внесення змін - виправлена інформація вноситься додатково.
Отже, чинне законодавство передбачає можливість додаткового внесення інформації до Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля.
З урахуванням зазначеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушення вимог частини 7 статті 7 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», оскільки допущена Департаментом захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації помилка була усунута в установленому законодавством порядку та не призвела до порушення інтересів позивачки під час проведення процедури оцінки впливу на довкілля, оскільки, самі зауваження ОСОБА_1 від 13.08.2021 оприлюдненні в Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля, як окремий документ, ці зауваження до Звіту з оцінки впливу на довкілля не були проігноровані, їх було розглянуто та належним чином проаналізовано відповідачем, що підтверджується матеріалами справи.
Щодо доводів апелянта про необхідність дотримання вимог п. 5.13 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, відповідно до якого мінімальна площа озеленення  санітарно -захисної зони в залежності від ширини зони повинна складати: до 300 м – 60%, від 300 до 1000 м – 50 %, понад 1000 м – 40%, то представником ПрАТ «Укргазвидобуток» доречно наголошено, що земельна ділянка на якій споруджується свердловина відноситься до земель сільськогосподарського призначення (рілля) та після закінчення робіт на земельній ділянці буде проведено рекультивацію земель та її повернення землекористувачу для використання за призначенням. 
Отже, у зв`язку з цим проведення заходів з озеленення не є можливим.
Щодо посилань апелянта на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 520/15241/21, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення спірного рішення суду першої інстанції зазначеної постанови не існувало. 
Щодо доводів апелянта про неможливість використання ділянок, які включені науковцями університету Каразіна до складу РЛП «Смарагдове джерело», колегія  суддів зазначає, що такі доводи відсутні в апеляційній скарзі, отже, відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не надає їм оцінку.
Колегія суддів підсумовуючи наведене вище зазначає, що під час розгляду справи судом встановлено, що в ході оцінки впливу на довкілля планованої діяльності відповідачем було дотримано процедури її здійснення та вимоги законодавства у сфері оцінки впливу на довкілля, а також враховано результати участі громадськості в процедурі такої оцінки.
Таким чином,  Департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації діяв правомірно, видавши спірний Висновок з оцінки впливу на довкілля Приватному акціонерному товариству «Укргазвидобуток».
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про  відсутність передбачених статтею 12 Закону № 2059-VIII підстав для скасування висновку з оцінки впливу на довкілля.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його ухваленні суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 по справі № 520/22006/21 ухвалено з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 по справі № 520/22006/21  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    З.Г. Подобайло   	
Постанова складена в повному обсязі  23.05.25.