ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" травня 2025 р.           Справа№ 925/1301/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тарасенко К.В.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Тищенко О.В. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Плахотнія Максима Михайловича
на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.11.2024 (повне рішення складено 25.11.2024)
у справі № 925/1301/24 (суддя - Гладун А.І.)

за позовом Черкаської міської ради
до Фізичної особи-підприємця Плахотнія Максима Михайловича
про стягнення 36 297,08 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. короткий зміст позовних вимог 
Черкаська міська рада звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Плахотнія Максима Михайловича з вимогою про стягнення 36  297,08 грн безпідставно утримуваних коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.
В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджує, що відповідачу на праві власності належить нерухоме майно, що розташоване не земельній ділянці комунальної власності. Відповідач договору оренди земельної ділянки з позивачем не уклав та не зареєстрував речове право оренди. За користування земельною ділянкою у відповідача виник обов`язок сплати плату у розмірі орендної плати.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.11.2024  у справі № 925/1301/24 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Плахотнія Максима Михайловича на користь міського бюджету міста Черкаси 36 297,08 грн боргу.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Плахотнія Максима Михайловича на користь Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради 3 028,00 грн судових витрат зі сплати судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та ефективності способу захисту, обраного позивачем.
При цьому, суд дійшов висновку відмовити відповідачу у заяві про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності звернення з позовом до суду, оскільки завершення строку позовної давності звернення позивача з позовом до відповідача з вимогою про стягнення безпідставно збережених коштів несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 02.04.2017 по 30.09.2024 припало на період, у який такі строки продовжені.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із прийнятим рішенням Фізична особа-підприємець Плахотній Максим Михайлович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 21.11.2024 по справі № 925/1301/24 та прийняти нове рішення суду, яким в задоволенні позовної заяви Черкаської міської ради до Фізичної особи-підприємця Плахотнія Максима Михайловича про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 36 297,08 грн. та судового збору 3 028,00 грн. відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/1301/24 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Плахотнія Максима Михайловича на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.11.2024 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи  № 925/1301/24.
18.12.2024 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
23.01.2025 від представника апелянта надійшов ордер щодо представництва Плахотнія Максима Михайловича в Північному апеляційному господарському суді по справі №925/1301/24 оформлений відповідно до норм чинного законодавства.
Розпорядженням керівника апарату суду від 28.01.2025 у зв`язку з перебуванням судді Коробенка  Г.П., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2025 у справі визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко  К.В., судді - Кравчук Г.А., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/1301/24 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Плахотнія Максима Михайловича на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.11.2024, розгляд якої підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
30.01.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи.
Відповідач вважає, що розмір плати не повинен перевищувати 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а розрахунок заборгованості за користування земельною ділянкою у розмірі 9 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки не відповідає чинному законодавству України.
Також відповідач стверджує, що позивачем безпідставно включено до стягнення плату за 2017, 2018, 2019 роки, і саме за цей період судом першої інстанції не було застосовано строку позовної давності.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що апелянтом не наведено обставин та відповідних доказів, які б вказували на незаконність та необґрунтованість рішення.
Позивач звертає увагу, що відповідач не заперечує факту користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне йому нерухоме майно, однак з моменту набуття права власності на майно відповідач не оформив право користування земельною ділянкою та здійснював фактичне користування земельною ділянкою без здійснення оплати за таке фактичне користування.
Доводи відповідача про неправильне встановлення розміру плати за землю не відповідають дійсності з урахуванням рішень Черкаської міської ради №2-2219 від 27.06.2017 та №2-4690 від 27.06.2019, якими затверджено Положення про встановлення плати за землю на території міста Черкаси; у розділі 8 Положення наявна таблиця, з якої вбачається, що за земельні ділянки яким КВЦПЗ присвоєно код 03.15., орендну плату встановлено у розмірі 9% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.
Крім того, позивач вказує на продовження строків позовної давності на час дії карантину та воєнного стану, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
3. ПОЗИЦІЯ СУДУ
3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи
14.02.2014 Управління Держземагентства у Черкаському районі Черкаської області зареєструвало земельну ділянку кадастровий номер 7110136700:03:026:0002, що знаходиться у м. Черкаси по вул. О.Дашковича, 19, цільове призначення: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови: землі житлової та громадської забудови; форма власності: комунальна, площа земельної ділянки 0,9456 га, у підтвердження чого позивач подав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.01.2024 №НВ-0000094182024 та Інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.08.2024.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 15.01.2021 становила 6507713,76 грн, станом на 20.02.2023 - 8232488,16 грн, станом на 26.02.2024 - 8652334,56 грн.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.09.2024 №396528217, №396528542 та №396528733, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.05.2015 та технічного паспорту на нежитлові приміщення громадського будинку відповідачу на праві приватної власності належить нерухоме майно за адресою: м. Черкаси, вул. Дашковича Остафія, будинок 19, зокрема: 
- нежитлові приміщення площею 111,7 кв. м, а саме приміщення третього підземного поверху з №62 до №65, А-2, 1пд, 2пд, 3пд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 634653971101;
- нежитлові приміщення площею 30,1 кв. м., а саме приміщення №26 2-го підземного поверху будівлі (літ. А-2, 1 пд,   2пд, 3пд), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1229540371101;
- нежитлові приміщення площею 80,87 кв.м, а саме приміщення торгового центру (літ. А-2, 1пд, 2пд, 3пд), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 567671101.
23.11.2015 Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради наказом №1528а присвоїв приміщенню №26 нежитловому приміщенню №26 2-го підземного поверху будівлі (літ. А-2,   1 пд, 2 пд, 3 пд) загальною площею 30,1 кв.м адресу вул. Остафія Дашковича, 19.
29.05.2024 КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» у відповідь на запит позивача листом №343 повідомило, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи торгового центру літ. А-2, 1пд, 2пд, 3пд по вул. О. Дашковича, 19 в м. Черкаси, за даними інвентаризації на 02.04.2012 та 31.10.2012, загальна площа по будівлі літ. А-2, 1пд, 2пд, 3пд становить 24652,6 кв.м, зокрема загальна площа 1 пд (першого підземного поверху) 7020,9 кв. м, 2пд   (другого підземного поверху) 6859,2 кв. м, 3пд (третього підземного поверху) 6886,2 кв. м, першого надземного поверху 1724,7 кв. м, другого надземного поверху 2161,6 кв. м.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.06.2024 №384776693 за адресою: у м. Черкаси по вул. Дашковича Остафія, будинок 19, знаходиться приміщення торгового центру А-2 загальною площею 2546,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1767881371101.
Згідно з розрахунком частки та площі нежитлових приміщень для нарахування відповідачу орендної плати за земельну ділянку частка відповідача у спільній частковій власності від загальної площі нежитлових приміщень у розмірі 27199,3 кв.м становить:
- щодо приміщення 111,7 кв.м - 0,00410672. Частка землекористування відповідача (площа для нарахування плати за землю) становить 39 кв.м (0,00410672 х 9456 кв. м (площа земельної ділянки);
- щодо приміщення 30,1 кв.м - 0,00110665. Частка землекористування відповідача (площа для нарахування плати за землю) становить 10 кв. м (0,00110665 х 9456 кв. м (площа земельної ділянки);
- щодо приміщення 80,78 кв.м. - 0,00296992. Частка землекористування відповідача (площа для нарахування плати за землю) становить 28 кв. м (0,00296992 х 9456 кв. м (площа земельної ділянки).
Загальна площа земельної ділянки для нарахування плати за землю становить 77,0 кв.м (39,0 кв.м. + 10 кв.м. + 28,0 кв.м) (а.с. 36).
25.06.2015 Черкаська міська рада ухвалила рішення № 2-1312 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Черкаси», яким затвердила Положення про встановлення плати за землю на території міста Черкаси. Відповідно до Положення розмір відсотків від грошової оцінки землі, що застосовується для обчислення орендної плати за користування земельними ділянками на території міста Черкаси з 01.01.2016 становить: для земельних ділянок комерційного призначення 3%.
27.06.2017 Черкаська міська рада ухвалила рішення №2-2219 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Черкаси», яким затвердила Положення про встановлення плати за землю на території міста Черкаси. Відповідно до Положення розмір відсотків від грошової оцінки землі, що застосовується для обчислення орендної плати за користування земельними ділянками на території міста Черкаси з 01.01.2018 становить: для земельних ділянок, яким згідно КВЦПЗ присвоєно код 03.15 9%.
27.06.2019 Черкаська міська рада ухвалила рішення №2-4690 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Черкаси», яким затвердила Положення про встановлення плати за землю на території міста Черкаси. Відповідно до Положення розмір відсотків від грошової оцінки землі, що застосовується для обчислення орендної плати за користування земельними ділянками на території міста Черкаси з 01.01.2020 становить: для земельних ділянок, яким згідно КВЦПЗ присвоєно код 03.15 9%.
Відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2024 значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051. Коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2015 рік - 1,433; 2016 - 1,06; 2017 - 1,0; 2018 - 1,0; 2019 -1,0; 2020 - 1,0; 2021 - 1,1; 2022 - 1,15.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції
Предметом позову є майнова вимога позивача до відповідача про стягнення безпідставно утримуваних коштів за фактичне користування земельною ділянкою без укладення договору оренди земельної ділянки.
За розрахунком позивача (а.с. 48-49) заборгованість відповідача за користування земельною ділянкою площею 77 кв. м за період з 02.04.2017 до 30.09.2024 становить 36297,08 грн, зокрема:
- 1193,41 грн за період з 02.04.2017 до 31.12.2017 за 274 дні у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 52992,17 грн; 
- 4769,30 грн за період з 01.01.2018 до 31.12.2018 за 365 дні у розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 52992,17 грн; 
- 4769,30 грн за період з 01.01.2019 до 31.12.2019 за 365 дні у розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 52992,17 грн; 
- 4769,30 грн за період з 01.01.2020 до 31.12.2020 за 366 дні у розмір 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 52992,17 грн; 
- 4769,30 грн за період з 01.01.2021 до 31.12.2021 за 365 дні у розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 52992,17 грн;
- 5246,22 грн за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 за 365 дні у розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 58291,39 грн; 
- 6033,16 грн за період з 01.01.2023 до 31.12.2023 за 365 дні у розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 67035,10 грн; 
- 4747,10 грн за період з 01.01.2024 до 30.09.2024 за 274 дні у розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 70455,74 грн.
В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що позивач як власник землі не вжив жодних дій для укладення з відповідачем договору оренди земельної ділянки, а відповідач не мав змоги прийняти пропозицію позивача щодо укладення договору оренди землі. Будь-якого рішення позивач про передачу земельної ділянки відповідачу не приймав. Отже, орендні відносини, чи право постійного користування земельною ділянкою (її частиною) між сторонами не виникли. Договір оренди не було укладено і речове право оренди за відповідачем на даний час на ці ж ділянки не зареєстровано. 
Відповідач вважає, що ставка орендної плати у розмірі 9% застосована позивачем необґрунтовано, розмір плати не повинен перевищувати 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 
Відповідач також зазначав, що позивач безпідставно включив до вимог про стягнення плату за землю за 2017-2020 роки та просив до цих вимог застосувати наслідки спливу строку позовної давності звернення до суду.
Фактично, аналогічна позиція відповідача викладена й в апеляційній скарзі та покладена в основу заперечень проти доводів позивача та висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, з чим погоджується судова колегія, виходячи з наступного.
Плахотнію Максиму Михайловичу на праві приватної власності з 07.05.2015 та з 28.03.2017 належить нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 111,7 кв.м, 30,1 кв.м. та 80,87 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Черкаси, вул. О.Дашковича, 19.
Вказані нежитлові приміщення розташовані на земельній ділянці кадастровий номер 7110136700:03:026:0002, площею 0,9456 га у м. Черкаси по вул. О.Дашковича, 19, що належить Черкаській міській раді на праві комунальної власності.
Судом встановлено та відповідачем не спростовано, що відповідач з моменту набуття права власності на нерухоме майно користується частиною земельної ділянки без укладення договору оренди з власником земельної ділянки.
Загальна площа земельної ділянки для нарахування плати за землю з урахуванням частки відповідача у спільній частковій власності на нерухоме майно, що розташоване на земельній ділянці, становить 77,0 кв.м.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 77,0 кв.м у 2017-2021 роках) становила 52992,17 грн; у 2022 році - 58291,39 грн; у 2023 році - 67035,10 грн; у 2024 році - 70035,74 грн.
Розмір орендної плати за користування земельною ділянкою у 2017 році становив 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; у 2018-2024 - 9%.
За розрахунком позивача, розмір плати за користування земельною ділянкою площею 77 кв. м за період з 02.04.2017 по 30.09.2024 становить 36297,08 грн.
Як зазначалось вище, предметом позову є майнова вимога позивача до відповідача про стягнення безпідставно утримуваних коштів за фактичне користування земельною ділянкою без укладення договору оренди земельної ділянки.
Згідно із частиною 1 статті 1212 Цивільного Кодексу України     особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного Кодексу України). 
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна;   б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. 
Такий висновок про застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду 14.12.2021 у справі №643/21744/19.
Відсутність правової підстави   це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці   закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду наведені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, від 23 травня2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17.
Тлумачення статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що для її застосування необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі №756/3966/17.
Оскільки відповідач з моменту набуття права власності на нерухоме майно користується частиною земельної ділянки без укладення договору оренди з власником земельної ділянки, натомість як використання землі в Україні є платним, то у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно у відповідача виник обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач договір оренди з власником земельної ділянки не уклав та не сплатив за користування земельною ділянкою до міського бюджету.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення   глави 83 Цивільного кодексу України   застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
У разі не оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди, внаслідок чого її власник не доотримує дохід у вигляді орендної плати, за своїм змістом є кондикційними. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
Відповідач є власником нерухомого майна та користується земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно.   Відповідач, без достатньої правової підстави, за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою. 
Ухилення відповідача від обов`язкової сплати орендної плати за користування землею є підставою для застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 Цивільного кодексу України.
За викладених обставин, збереження коштів відповідачем без достатньої правової підстави спричиняє порушення права позивача.
Доводи відповідача про неправильність розрахунку позивачем розміру орендної плати та застосування норм пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України колегія суддів відхиляє з урахуванням наступного.
Норми підпунктів 288.5.1 та 288.5.2 Податкового кодексу України встановлюють нижню та верхню межу розміру орендної плати.
Нижня межа розміру орендної плати не може бути меншою від розміру земельного податку, який для земельних ділянок нормативно грошову оцінку яких проведено становить не більше 3% від їх нормативної грошової оцінки та 5% для земельних ділянок нормативно грошову оцінку, яких не проведено.
Верхня межа становить 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та може бути більшою, у випадку визначення орендаря на конкурентних засадах (підпункти 288.5.2 та 288.5.3 Податкового кодексу України).
При нарахуванні орендної плати відповідачу позивач застосував ставки у розмірі 3% - у 2017 році та 9% у 2018-2024 роках, з урахуванням розміру орендної плати, встановленої рішенням сесії міської ради на відповідний рік. 
Таким чином, розмір безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 77 кв. м за період з 02.04.2017 по 30.09.2024 становить 36297,08 грн.
Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та за правильним висновком суду першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, підлягають задоволенню.
Щодо позовної давності.
Заперечуючи проти позову, відповідач просив суд застосувати до вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності звернення з позовом до суду.
Позивач, заперечуючи проти заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, зазначив, що з урахуванням норм Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжено на час запровадження в Україні карантину та правового режиму воєнного стану.
За розрахунком позивача заборгованість відповідача за користування земельною ділянкою площею 77 кв. м виникла за період з 02.04.2017 до 30.09.2024.
Відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), що був встановлений на усій території України з 12.03.2020 та продовжений до 30.06.2023, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Отже, з 12.03.2020 строк позовної давності звернення з позовом до суду   продовжений до 30.06.2023.
Пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який на час розгляду цієї справи не скасований та не припинений.
З урахуванням вказаних норм, з 12.03.2020 по 30.06.2023 під час дії карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та з 24.02.2022 по теперішній час у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжені на строк дії карантину та воєнного стану.
Відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції, завершення строку позовної давності звернення позивача з позовом до відповідача з вимогою про стягнення безпідставно збережених коштів несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 02.04.2017 по 30.09.2024 припало на період, у який такі строки продовжені, а тому відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності звернення з позовом до суду.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
Всебічно дослідивши матеріали справи та оцінивши докази як окремо, так і в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 36297,08 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 02.04.2017 до 30.09.2024 є обґрунтованими, спосіб захисту, обраний позивачем, є належний та ефективний, а тому наявні підстави для задоволення позову.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом статті 79 ГПК України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно зі статтею 206 Земельного Кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до статті 287.1 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до   Податкового кодексу України).
Відповідно до статті 12 Закону України «Про оцінку земель» нормативно-методичне регулювання оцінки земель здійснюється у відповідних нормативно-правових актах, що встановлюють порядок проведення оцінки земель, організації і виконання землеоціночних робіт, склад і зміст технічної документації та звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, вимоги до них, порядок їх виконання.   
Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. 
Згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).
Згідно з положеннями частини третьої статті 23 цього Закону       витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. (ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до п. п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Розділ XII Податкового кодексу України передбачає, що орендна плата - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (п. п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Відповідно до п. 289.1. статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Згідно з п. 289.3 статті 289 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог   статей 285-287   цього розділу.
Відповідно до пункту 285.1. статті 285 Податкового кодексу України Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців). (п. 285.2. ст. 285 ПК України).
Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки   податкову декларацію   на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому   статтею 46   цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частина 1 стаття 96 Земельного Кодексу України). 
Згідно із частиною 1 статті 1212 Цивільного Кодексу України     особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного Кодексу України). 
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна;   б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. 
Такий висновок про застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду 14.12.2021 у справі №643/21744/19.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ
5.1. мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу
Доводи скаржника щодо розрахунків розміру плати за землю колегія суддів відхиляє з огляду на те, що такі розрахунки зроблені відповідно до норм чинного законодавства та з урахуванням розміру орендної плати, встановленої рішенням сесії міської ради на відповідний рік. 
Аргументи щодо незастосування судом першої інстанції не строку позовної давності судовою колегією досліджено та визнано необґрунтованими, оскільки строки позовної давності на час дії карантину та воєнного стану є продовженими згідно з нормами чинного законодавства.
Таким чином, апеляційна скарга не містить обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи, наведені скаржником, не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.11.2024 у справі №  925/1301/24 підлягає залишенню без змін.
Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Плахотнія Максима Михайловича на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.11.2024 у справі № 925/1301/24 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Плахотнія Максима Михайловича на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.11.2024 у справі №  925/1301/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.11.2024 у справі №  925/1301/24 залишити без змін.
3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            К.В. Тарасенко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                О.В. Тищенко