П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
15 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/9342/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів  Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 року у справі №400/9342/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
4 жовтня 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 16.08.2024 року № 14/в, в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву (з доданими документами) ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 у належний спосіб реалізувала закріплене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за нею право на отримання одноразової грошові допомоги у зв`язку із смертю свого сина, яка настала під час проходження ним військової служби, проте відповідач з посиланням на положення статті 16-4 цього Закону відмовив у призначенні та виплаті такої.
Як стверджувала позивачка, загибель її сина не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, а є наслідком нещасного випадку, що підтверджено вироком у кримінальній справі від 31.10.2023 року по справі №473/5061/23. За таких обставин, позивачка уважає, що відповідач протиправно відмовив їй у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 .
За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 12 листопада 2024 року прийнято судове рішення, яким позовні ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання від 16.08.2024 року № 14/в, в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 .
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву (з доданими документами) ОСОБА_1 від 21.12.2023 року про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 .
Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, окружний адміністративний суд виходив з того, що одноразова грошова допомога не призначається у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі). Водночас, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається зазначеною нормою права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Як зауважено судом попередньої інстанції, поранення військовослужбовця ОСОБА_2 , внаслідок якого він помер, не було наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або перебування у стані алкогольного сп`яніння, а навпаки його смерть настала внаслідок нещасного випадку, що установлено вироком у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Міністерством оборони України (далі – скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за висновком експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи від 31.08.2023 року №1758 в крові загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт. 
За наведених обставин, під час загибелі військовослужбовець ОСОБА_2 перебував на службі в стані алкогольного сп`яніння, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що відповідно до статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унеможливлює виплату членам його сім`ї спірної грошової допомоги.  
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як установлено судом першої інстанції та з`ясовано судовою колегією, що ОСОБА_1 є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 08.12.1987 року серія НОМЕР_1 .
Починаючи з 01 березня 2022 року військовослужбовець ОСОБА_2 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовець ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.11.2022 року серія НОМЕР_3 .
У наказі командира військової частини НОМЕР_2 від 19.01.2023 року № 46 «Про результати спеціального розслідування» та у довідці військової частини НОМЕР_4 від 21.04.2023 року № 1732 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) зазначено, що 12.11.2022 року військовослужбовець ОСОБА_2 отримав вогнепальне поранення, від якого помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у лікувальному закладі. Загибель пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в районі проведення бойових дій. На момент смерті знаходився у стані легкого алкогольного сп`яніння, але це не стало основною причиною нещасного випадку.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 16.11.2022 року № 336 причиною смерті військовослужбовець ОСОБА_2 є ушкодження внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій.
У листі Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи від 31.08.2023 року №1758 повідомлено, що при судово-токсилогічному дослідженні крові від трупа військовослужбовця ОСОБА_2 , виявлений етиловий спирт.
21.12.2023 року ОСОБА_1 подала до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) її сина.
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом засідання від 16.08.2024 року №14/в, ОСОБА_1 відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги.
Вказане рішення прийняте із посиланням на приписи статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння.
Уважаючи, що відповідач протиправно відмовив їй у виплаті відповідної одноразової грошової допомоги, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Згідно із частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» установлено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Згідно до приписів статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Пунктом першим статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Положеннями статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). 
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Отже, батьки мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Відтак, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця внаслідок вчинення ним дій, що передбачені статтею 16-4 Закону № 2011-ХІІ, така одноразова допомога не призначається і не виплачується, зокрема:
- у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. 
При цьому, сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час загибелі (смерті) не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі №813/4502/17, від 12.11.2020 року у справі № 186/1129/16-а, від 29.06.2022 року у справі № 640/6477/19 тощо.
Як слідує з матеріалів справи, 01.03.2022 року ОСОБА_2 призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 за №1 (по особовому складу) від 08.03.2023 року ОСОБА_2 проходив службу на посаді радіотелефониста стрілецького взводу 3 стрілецької роти у військовому званні – солдат. 
12.11.2022 року солдат цієї військової частини ОСОБА_3 , перебуваючи в с. Воронівка, Вознесенського району, Миколаївської області, при чищенні свого автомата, випадково натиснув на спусковий гачок і здійснив постріл, в результаті чого солдату ОСОБА_2 задіяно тілесних ушкоджень, в наслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_2 останній помер. 
За даним фактом порушено кримінальне провадження №62022150010000711 за ознаками частини 2 статті 414 КК України. В рамках кримінального провадження №62022150010000711 ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальному провадженні.
Вироком Вознесенського міжміським районним судом Миколаївської області від 31.10.2023 року по справі №473/5061/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 414 КК України.
У вироку Вознесенського районного суду від 31.10.2023 року у справі № 473/5061/23, в якому досліджено обставини смерті ОСОБА_2 , поміж причин його смерті не зазначена та обставина, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Разом з цим, згідно до лікарського свідоцтва про смерть №336 від 16.11.2022 року, виданого судово-медичним експертом Обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської області, смерть військовослужбовця ОСОБА_2 настала в результаті «множенні травми внутрішньочеревинних органів», «вогнепальне, кульове, наскрізне поранення живота», «ушкодження внаслідок пострілу ручної вогнепальної зброї». 
Відповідно до довідки про причину смерті (за формою №106/0) №336 від 16.11.2024 року смерть військовослужбовця ОСОБА_2 настала в результаті «Вогнепальне, кульове, проникаюче поранення живота, ушкодження внаслідок пострілу ручної вогнепальної зброї». 
Згідно із довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 01.04.2023 року за №1732, «Загибель ОСОБА_2 , пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в районі проведення бойових дій». 
У відповідності із наказом по військової частини НОМЕР_2 за №259 від 25.11.2022 року, «смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби».
Так, як установлено судом попередньої інстанції та апеляційним судом, наявні в матеріалах справи докази та вирок Вознесенського міжміським районним судом Миколаївської області від 31.10.2023 року по справі №473/5061/23 підтверджують, що причини та обставини загибелі (смерті) ОСОБА_2 , не пов`язані з вчиненням ним кримінального правопорушення чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства.
Саме вогнепальні поранення солдатом ОСОБА_3 перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_2 .
Отже, ОСОБА_2 помер внаслідок нещасного випадку, а не в результаті вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, що мали свої наслідком його смерть, а відтак відмова відповідача у призначені та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 є протиправною.
З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.
У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 року у справі №400/9342/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	Ю.В. Осіпов    О.І. Шляхтицький