Справа № 161/14001/24 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/516/25  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
29 квітня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Киці С. І., 
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2025 року
В С Т А Н О В И В:
Позивач Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» (далі – ДКП «Луцьктепло») у липні 2024 року звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року № 577-1 ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Відповідач, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг по теплопостачанню, що надаються ДКП «Луцьктепло» у вказану квартиру. Свого обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг відповідач належним чином не виконував, а тому станом на 01 липня 2024 року за його особовим рахунком утворилась заборгованість по теплопостачанню в розмірі 50 363,58 грн. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь ДКП «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 50 363,58 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2025 року у цій справі позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ДКП «Луцьктепло» 34 153,26 грн заборгованості за надані послуги по теплопостачанню, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.
Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вищевказане судове рішення. Вказав, що дії позивача щодо врахування більшої площі квартири (60,6 кв. м.), ніж та, яка вказана у свідоцтві про право власності на житло (59,43 кв. м.), при нарахуванні платежів за теплопостачання за період з лютого 2021 року по травень 2024 року є неправомірним. Заперечує щодо стягнення з нього заборгованості за теплопостачання, оскільки від є особою пенсійного віку з інвалідністю, перебуває на реабілітації, потребує постійного лікування. Просив скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2025 року в цій справі.
Відзив позивача на апеляційну скаргу позивача не надходив.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач у вказану квартиру надає послуги по теплопостачанню, що стверджується розрахунком нарахувань і оплати за послуги з теплопостачання. За період з листопада 2019 року по травень 2024 року у відповідача виникла заборгованість перед ДКП «Луцьктепло» за теплопостачання в розмірі 50 363,58 грн, що підтверджується розрахунком.
Суд першої інстанції застосував позовну давність та стягнув з відповідача заборгованість за надані комунальні послуги по теплопостачанню за період з жовтня 2021 року по травень 2024 року у розмірі 34153, 26грн.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.
Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої цієї статті обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом (частина сьома статті 21 цього Закону).
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Постанови Верховного Суду в справах №750/12850/16-ц від 26 вересня 2018 року, № 642/2858/16 від 06 листопада 2019 року).
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік комунальних послуг (далі - комерційний облік) - визначення за допомогою вузла комерційного обліку або за встановленими правилами у передбачених цим Законом випадках кількісних та якісних показників комунальної послуги, вимірювання яких забезпечується вузлом обліку, на підставі яких проводяться розрахунки за спожиті комунальні послуги.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11цього Закону.
За частиною четвертою статті 10 вказаного Закону розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до Методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Належність виконання зобов`язання є предметом доказування і у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач (постанова Верховного Суду в справі № 913/618/21 від 08 червня 2022 року).
Відповідач як власник майна він несе тягар його утримання, про що правильно зазначив суд першої інстанції, мотивуючи підстави стягнення фактичного спожитих послуг з теплопостачання.
При цьому колегія суддів ураховує, що згідно із пунктом 26 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, надання виконавцю інформації про опалювану площу (об`єм) приміщення є обов`язком споживача. У разі зміни опалюваної площі (об`єму) приміщення споживач надає у місячний строк виконавцю інформацію про таку зміну разом з копією технічного паспорта приміщення з метою подальшого внесення змін до договору.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивача правовстановлюючих документів із зазначенням фактичної площі квартири (59,43 кв. м.), не змінюють законодавчо визначеної методики розрахунку відповідно до розміру опалюваної площі (об`єму) приміщення. Встановлення виконавцем розбіжності в розмірі опалювальної площі за наслідками подання йому у встановленому законом порядку заяви споживача та копії технічного паспорта, є підставою для внесення змін до договору та подальшого нарахування плати за теплопостачання з урахування підтвердженої площі квартири, однак не звільняє споживача комунальних послуг від оплати вартості фактично наданих (спожитих) послуг. 
При цьому колегія суддів звертає увагу, що з липня 2024 року, коли відповідач ОСОБА_1 дізнався про наявність заборгованості, по день звернення до суду апеляційної інстанції з цією скаргою, відповідач не звертався до позивача з питанням здійснення перерахунку вартості комунальних послуг або із заявою та копією технічного паспорту для внесення змін до договору.
Надана до суду першої інстанції копія свідоцтва про право власності на житло від 07 квітня 1993 року не є технічним паспортом квартири, тому не може бути врахована судом для здійснення перерахунку заявленого позивачем боргу відповідача за теплопостачання.
Відповідач ОСОБА_1 не позбавлений права у позасудовому порядку звернутися до житлово-експлуатаційної контори, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, обслуговуючої компанії чи управителя із письмовою заявою та копією технічного паспорта для підтвердження опалювальної площі квартири та подальшого вирішення питання про внесення змін до договору про надання комунальної послуги з теплопостачання з ДКП «Луцьктепло».
Рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для його скасування немає і рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий – суддя 

       Судді