Cправа №991/1628/25
Провадження №11-сс/991/195/25
Слідчий суддя: ОСОБА_1 
Суддя-доповідач: ОСОБА_2 

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

19 березня 2025 року                                                                 місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
із участю:
особи, яка подала скаргу, ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24.02.2025 скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), що полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомостей про кримінальні правопорушення після отримання заяви від 03.02.2025, повернуто особі, яка її подала.
Вказане рішення оскаржив ОСОБА_6 . У апеляційній скарзі зазначає, що ухвала слідчого судді - необґрунтована, невмотивована та незаконна. 
Посилається на такі обставини.
На стадії оскарження бездіяльності уповноваженої особи НАБУ щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення кримінальних правопорушень не існує жодного кримінального провадження, у якому слідчий суддя має здійснювати належний судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, так як вирішується питання щодо внесення відомостей до ЄРДР, а тому слідчий суддя мав розглянути скаргу по суті та винести рішення про задоволення чи відмову, а не повертати скаргу, як таку, що подана не цього суду. 
Слідчий суддя, надаючи оцінку щодо відсутності умов, передбачених п.1-3, ч,5 ст. 216 КПК України, та наявності підстав для повернення скарги перебрав на цій стадії на себе повноваження слідчого органу, який лише в рамках досудового розслідування може встановити такі обставини. 
Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі надав оцінку тільки одній умові передбаченій ч.5 ст.216 КПК України - суб`єкту злочину, однак залишив поза увагою інші умови, які можуть підпадати під розслідування НАБУ.
Слідчий суддя, повернувши без достатніх правових підстав скаргу, фактично позбавив заявника права на оскарження бездіяльності працівників НАБУ, тобто доступу до суду, закріплене у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Просить скасувати ухвалу Вищого антикорупційного суду від 24.02.2025 та постановити нову, якою призначити новий розгляд за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність службових осіб НАБУ в суді першої інстанції.
НАБУ було належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, участь свого представника у судовому засіданні не забезпечило, про причини неявки суд не повідомило. 
Згідно із ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційна скарга розглядається без представника НАБУ. 
У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи, наведені у ній.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_6 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга - необґрунтована. 
У цьому провадженні встановлено такі обставини.
03.02.2025 ОСОБА_6 подав до НАБУ заяву про кримінальні правопорушення, що, на його думку, вчинені слідчим Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції (далі - ГУ НП) в Житомирській області, слідчим Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) та прокурором Звягельської окружної прокуратури, відповідальність за які передбачена ст.364, 365, 368, 3692 КК України.
10.02.2025 ОСОБА_6 отримав лист НАБУ №112?050/3171 від 03.02.2025 про відсутність підстав для внесення викладених ним у заяві відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування. 
21.02.2025 до Вищого антикорупційного суду у порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.303 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи НАБУ, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей після отримання його заяви про кримінальні правопорушення.
Постановляючи ухвалу, слідчий суддя дійшов до висновків, що: скарга ОСОБА_6 не відповідає умові підсудності Вищому антикорупційному суду кримінальних правопорушень, передбаченій п.1 ч.5 ст.216 КПК України; відсутні визначені п.1?3 ч.5 ст.216 КПК України імперативні умови підсудності скарги ОСОБА_6 Вищому антикорупційному суду; виходячи з ч.2 ст.33-1, ч.1 ст.306 КПК України, скарга не підлягає розгляду слідчим суддею Вищого антикорупційного суду в порядку здійснення судового контролю під час досудового розслідування, позаяк Вищий антикорупційний суд не є «судом, встановленим законом» для розгляду цієї скарги.
Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Згідно із ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. А тому оскаржувана ухвала переглядається в межах апеляційної скарги ОСОБА_6 .
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У ч.1 ст.306 КПК України зазначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Частиною 2 ст.33-1 КПК України визначено, що слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті.
Приписами зазначеної процесуальної норми чітко окреслено повноваження слідчого судді Вищого антикорупційного суду щодо здійснення у порядку КПК України судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та визначено, що предметом його розгляду є не будь-які скарги, а тільки ті, що підсудні Вищому антикорупційному суду. Із огляду на це судовому розгляду передує перевірка скарги щодо наявності підстав, визначених ст.33-1, ч.5 ст.216 КПК України. 
Відтак, помилковим є твердження апеляційної скарги про те, що слідчий суддя, надаючи оцінку відсутності умов, визначених п.1-3 ч.5 ст.216 КПК України, перебрав на цій стадії на себе повноваження слідчого органу, який лише під час досудового розслідування може встановити такі обставини.
Положеннями ч.1 ст.33-1 КПК України визначено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці ст.45 КК України, ст.206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених п.1-3 ч.5 ст.216 КПК України.
Згідно з приміткою до ст.45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені ст.191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені ст.210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.
У заяві про злочин ОСОБА_6 стверджує про вчинення слідчим Звягельського районного відділу поліції ГУ НП в Житомирській області, прокурором та керівником Звягельської окружної прокуратури, слідчим ДБР кримінальних правопорушень, передбачених ст.364, 365, 368, 369-2 КК України, із яких ст.364, 368, 369-2 КК України, є підсудними Вищому антикорупційному суду за наявності хоча б однієї з умов, визначених ч.5 ст.216 КПК України. 
Разом з тим, п.1 ч.5 ст.216 КПК України встановлено, що такою умовою є вчинення кримінального правопорушення, зокрема прокурорами органів прокуратури, зазначеними у п.1-4, 5-11 ч.1 ст.15 Закону України «Про прокуратуру». Проте статус керівника окружної прокуратури та прокурора окружної прокуратури визначений у п.14, 19 ч.1 ст.15 Закону України «Про прокуратуру». Водночас, слідчі районного відділу поліції та ДБР взагалі не належать до передбачених у п.1 ч.5 ст.216 КПК України суб`єктів.
За таких обставин, слідчий суддя дійшов до правильного висновку, що скарга ОСОБА_6 не підлягає розгляду у Вищому антикорупційному суді. 
Пунктом 2 ч.5 ст.216 КПК України закріплено умову, за якої розмір предмета кримінального правопорушення, передбаченого ст.354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 368, 369, 369-2 КК України, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення, а також предмет кримінального правопорушення або розмір завданої шкоди у кримінальних правопорушеннях, передбачених ст.191, 206-2, 209, 210, 211, 364, 410 КК України, у дві тисячі і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення (якщо кримінальне правопорушення вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків); п.3 - кримінальне правопорушення, передбачене ст.369, ч.1 ст.369-2 КК України, вчинено щодо службової особи, визначеної у ч.4 ст.18 КК України або у п.1 цієї частини.
Однак, у заяві про злочин взагалі відсутні відомості, що можуть свідчити про існування умов, передбачених п.2, 3 ч.5 ст.216 КПК України. Тому, попри доводи апеляційної скарги, слідчий суддя обґрунтовано надав оцінку тільки одній умові, зазначеній у п.1 ч.5 ст.216 КПК України, констатуючи відсутність передбачених п.2, 3.
Також не стверджує безумовної підсудності скарги Вищому антикорупційному суду звернення із заявою про вчинення злочину до НАБУ, як зазначає у апеляційній скарзі ОСОБА_6 .
Згідно із ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У той же час право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 28.05.1985 у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).
Положеннями п.2 ч.2 ст.304 КПК України передбачено, що скарга повертається, якщо не підлягає розгляду в цьому суді. А тому, враховуючи, що скарга ОСОБА_6 не підлягає розгляду у Вищому антикорупційному суді, повернення такої скарги особі, яка її подала, не порушує права ОСОБА_6 доступу до суду, встановленого п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відтак, оскільки ОСОБА_6 не наведено обставин, передбачених ст.33-1, ч.5 ст.216 КПК України, що визначають предметну підсудність Вищого антикорупційного суду, відсутні підстави для здійснення слідчим суддею Вищого антикорупційного суду судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб за цією скаргою.
Згідно з п.2 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо не підлягає розгляду в цьому суді.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про те, що скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, на підставі п.2 ч.2 ст.304 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та скасування ухвали слідчого судді, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст.404, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 лютого 2025 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                  ОСОБА_2 

Судді                                                                          ОСОБА_3 

                                                                                ОСОБА_4