ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

13 травня 2025 року 
справа № 380/28749/23
адміністративне провадження № К/990/10290/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В.   В.,

за участю секретаря судового засідання Пугач Д. С.,
представника позивача - адвоката Борсенка О. В.,
представника відповідача - Павліша О. Р. в порядку самопредставництва,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року (суддя -  Кедик М.   В.)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року (судді: Довга О.   І., Глушко І.   В., Запотічний І.   І.)
у справі №380/28749/23
за позовом Приватного акціонерного товариства «Галнафтохім»
до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
про скасування податкового повідомлення-рішення, - 

УСТАНОВИВ:

Рух справи

06 грудня 2023 року Приватне акціонерне товариство «Галнафтохім» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2023 року № 722/33-00-23-02 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку, який утримується при виплаті доходів (прибутків) нерезидентам у сумі 10   181   430 грн 96 коп., у тому числі за податковим зобов`язанням 5   807 657 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 1   451   914 грн 25 коп., та нарахування пені у сумі 2   921   859 грн 71 коп. відповідно до підпункту 129.1.4 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України). 

Визначально суди попередніх інстанцій в описовій частині судових рішень зазначали про оскарження позивачем податкового повідомлення - рішення від 08 серпня 2023 року № 510/33-00-23-02/23958622, що є помилковим, оскільки це є номером акта перевірки. Суд визнає, що ці описки не впливають на вирішення справи по суті.    

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на відсутність законних підстав для проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.21 пункту 78.1 статті 78 ПК України, яка, як він вважав, не маючи зворотної дії в часі, не може бути законною підставою для повторної перевірки питань, які вже були предметом податкових перевірок. 

На його думку, перевірка не встановила наявності вини у діях позивача, як обов`язкового елементу для притягнення до відповідальності. Наголошував на тому, що у питаннях оподаткування доходів, виплачених резиденту Республіки Кіпр компанії Nuvarena Limited у вигляді процентів, позивач керувався вимогами законодавства, діючого на час виплати, положеннями Конвенції між Урядом України та Урядом Республіки Кіпр та порушень не допускав, що підтверджено документальними плановими перевірками.

На переконання позивача, податковий орган не встановив ознак визначених Верховним Судом, які свідчать, що компанія нерезидент Nuvarena Limited не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів.

Позивач вважає безпідставними висновки податкового органу про те, що компанія - резидент Республіки Кіпр, яка отримувала доходи з джерелом їх походження з України, не є їх фактичним отримувачем та не має права на застосування пониженої ставки податку при оподаткуванні доходу.

Позивач доводить, що окремі відповіді іноземних компетентних органів, які використані при проведенні перевірки позивача, не стосуються періоду перевірки, а інші не засвідчують того факту, що компанія Nuvarena Limited не є бенефіціарним власником доходу отриманого у вигляді процентів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29  січня 2025 року, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 14 вересня 2023 року № 722/33-00-23-02.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Верховного Суду.

11 квітня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача та витребувані матеріали справи з Львівського окружного адміністративного суду та/або Восьмого апеляційного адміністративного суду.

21 квітня 2025 року справа №380/28749/23 надійшла до Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги 

Підставою для відкриття касаційного провадження у вказаній справі є оскарження судових рішень, перелік яких визначений у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, з посиланням у касаційній скарзі на пункти 1 та 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.     

Крім того, скаржник посилається на порушення норм процесуального права. В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, що доводи касаційної скарги підлягають перевірці під час касаційного перегляду справи.

Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, зазначену у пункті першому частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач посилається на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 02 травня 2023 року у справі №820/1212/17, якою зазначені ознаки, які, за загальним правилом, можуть вказувати, що особа - нерезидент не є  кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів. 

В межах заявленої правової підстави касаційного перегляду відповідач також посилається на постанови Верховного Суду від 23 березня 2018 року у справі №803/1005/17, від 24 січня 2020 року у справі №803/188/17, від 17 лютого 2021 року у справі №808/3837/16, від 02 травня 2023 року у справі №820/1212/17, від 05 грудня 2023 року у справі №804/3765/16, від 02 квітня 2024 року у справі №826/6241/17, у яких зазначено, що звільнення від оподаткування або пільгові ставки податку не можна застосувати в разі, коли дохід у межах угоди (серії угод) із джерелом його походження з України виплачують таким чином, що нерезидент, який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді процентів, виплачує весь дохід або більшу його частину іншому нерезиденту, який не міг би застосувати пільгову ставку, коли такий дохід виплачується останньому. 

Відповідач доводить, що встановлені ним факти під час проведення перевірки у їх сукупності та аналіз документів, у тому числі отриманої інформації від іноземного компетентного органу доводять, що нерезидент на користь якого виплачені відсотки діє як проміжна ланка в інтересах іншої (інших) осіб, яка (які) фактично отримують вигоду від доходу, тобто не виконана умова пункту 2 статті 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, що унеможливлює застосування пониженої ставки податку за правилами міжнародного договору.

Скаржник у касаційній скарзі просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі №380/28749/23 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Галнафтохім» повністю.

24 квітня 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив представника позивача, в якому він просить про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою податкового органу на підставі пункту 4 частини першої статті 339 КАС України. У разі, якщо суд не знайде підстав для закриття касаційного провадження просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України   провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги. 

Відповідно до частин першої, другої, третьої   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України   судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обставини справи 

Товариство зареєстроване як юридична особа, здійснює основний вид економічної діяльності за кодом 46.75 - оптова торгівля хімічними продуктами.

Податковим  органом 03 серпня 2023 року проведена документальна позапланова невивізна перевірка Товариства з питань дотримання вимог валютного законодавства в частині оподаткування доходів, отриманих нерезидентом із джерелом їх походження з України, по взаєморозрахункам між ПрАТ «Галнафтохім» (код ЄДРПОУ 23958622) та компанією Nuvarena Limited (Республіка Кіпр) за 2017 рік, за результатами якої складено акт від 08 серпня 2023 року № 510/33-00-23-02/23958622 (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення Товариством пунктів 103.1, 103.2 статті 103, підпунктів 141.4.1, 141.4.2 пункту 141.1 статті 141 ПК України, у результаті чого  занижено податкові зобов`язання щодо утриманих податків з доходів нерезидентів із джерелом походження з України за 2017 рік у сумі 5 807 657 грн, 4  квартал цього року (том 1 аркуш справи 19-36).  

14 вересня 2023 року керівником податкового органу на підставі акта перевірки  прийнято податкове повідомлення-рішення №722/33-00-23-02, яким  збільшено суму грошового зобов`язання з податку, який утримується при виплаті доходів (прибутків) нерезидентам 10 181 430 гривень 96 копійок, з яких: 5 807 657 гривень 00 копійок сума грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням; 1 451 914 гривень 25 копійок - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); 2 921 859 гривень 71 копійка сума пені відповідно до підпункту 129.1.4 пункту 129.1 статті 129 ПК України.  

Здійснюючи розгляд цієї справи суди попередніх інстанцій висновувалися на аналізі та застосуванні положень підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 75.1.1 цього пункту, підпункту «а» підпункту 14.1.54, підпункту «а» абзацу другого підпункту 14.1.206  пункту 14.1, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 14, пунктів103.1,103.2, 103.3, 103.4 статті 103 ПК України. 

Суди попередніх інстанцій встановили, що між ПрАТ «Галнафтохім», як позичальником, та Nuvarena Limited укладений кредитний договір від 17 вересня 2010 року №К-22/09-1001 (з додатковими договорами про внесення змін та доповнень у Кредитний договір від 12 квітня 2011 року № 1, від 18 січня 2012 року № 2, від 28 травня 2013 року № 3, від 22 червня 2015 року № 4, від 20 лютого 2017 року № 5, від 14 березня 2018 року № 6, від 08 травня 2018 року № 7).

Компанія Nuvarena Limited є резидентом Республіки Кіпр, що підтверджується довідкою компетентного органу Республіки Кіпр та не заперечується сторонами.

Здійснення виплат ПрАТ «Галнафтохім» на користь нерезидента Nuvarena Limited (Республіка Кіпр) було предметом податкових перевірок за наслідками яких складено акт від 08 вересня 2017 року № 164/28-10-48-14/23958622 та акт від 26 грудня 2018 року № 192/28-10-48-13/23958622. 

Актом документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «Галнафтохім» від 08 вересня 2017 року № 164//28-10-48-14/23958622 зафіксовано, що за період 01 січня 2017 року - 31 березня 2017 року Товариство не здійснювало виплату відсотків компанії Nuvarena Limited по кредитному договору № К-22/09-1001 від 17 вересня 2010 року.

Актом документальної планової виїзної перевірки Товариства від 26 грудня 2018 року № 192/28-10-48-13/23958622 зафіксовано, що ним сплачено відсотки компанії Nuvarena Limited за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1688626,29 доларів США.

Згідно довідки, виданої АТ «ПУМБ» від 19 квітня 2019 року № RYJ-09.1.6/49, Товариство у 2017 році не здійснювало погашення основної суми боргу по кредитному договору від 17 вересня 2010 року № К-22/09-1001, сума сплачених відсотків на користь нерезидента Nuvarena Limited (Республіка Кіпр) склала 1   654   853,78 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 44 816 528,91 грн.

Згідно з додатком ПН до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2017 рік від 01 березня 2018 року № 9299545386 (з врахуванням уточнюючого розрахунку від 10 травня 2018 року № 9300207981) Товариство задекларувало виплату доходів джерелом походження з України на користь нерезидента Nuvarena Limited у вигляді процентів в сумі 44 816 529 гривень.

З країною резиденції нерезидента Республікою Кіпр укладений договір (конвенція) про уникнення подвійного оподаткування. Конвенція між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, ратифікована Україною 04 липня 2013 року (далі   Конвенція).

При виплаті на користь нерезидента Nuvarena Limited (Республіка Кіпр) доходів у вигляді процентів Товариство застосовувало пільгову ставку оподаткування в розмірі 2% відповідно до Конвенції.   

Суди попередніх інстанцій встановили, що у період з вересня 2016 року по лютий 2020 року податковим органом направлені запити для отримання інформації з-за кордону щодо Nuvarena Limited та в подальшому отримані відповіді від компетентних іноземних органів, а саме:
- відповідь Відділу з міжнародних податкових справ Податкового Департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 08 червня 2018 року;
-   відповідь Відділу з міжнародних податкових справ Податкового Департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 27 червня 2019 року; 
- відповідь Державної служби доходів Латвійської республіки від 29 січня 2019 року;
- відповідь Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії від 22 жовтня 2020 року.

Податковий орган разом з актами планових документальних перевірок від 08 вересня 2017 року № 164/28-10-48-14/23958622 та від 26 грудня 2018 року № 192/28-10-48-13/23958622 згадані вище документи використав при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства (акт від 08 серпня 2023 року № 510/33-00-23-02/23958622), який став підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення.

У ході документальної позапланової перевірки відповідач дійшов висновку про те, що джерелом походження коштів для надання кредиту Товариства були запозичення від компаній Citex Europe L.P. (Шотландія) та Portland Sales L.P. (Шотландія), а отримані від Товариства доходи у вигляді відсотків за користування кредитом використовувалися відповідно компанією Nuvarena Limited для погашення нарахованих процентів кредитору Portland Sales L.P. 

За цих обставин податковий орган констатував, що компанія Nuvarena Limited є лише посередником щодо отриманих від Товариства доходів у вигляді процентів, а не їх бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником). Компанія Nuvarena Limited не є фактичним власником процентів, тобто не виконана умова пункту 2 статті 11 Конвенції.  

Правове регулювання

Відповідно до статті 3 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на час вирішення спірних правовідносин) податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з пунктами 103.1, 103.2, 103.3 статті 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Підпунктами 141.4.1, 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України передбачено, що доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами, зокрема, є проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.

Резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр укладено Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків та доходів від 08 листопада 2012 року, яка ратифікована - 04 липня 2013 року, дата набрання чинності для України - 07 серпня 2013 року.

Статтею 11 Конвенції передбачено, що проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись в цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів.

Докладне визначення терміну «бенефіціарний власник» наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР.

Відповідно до пункту 9 Коментарів до статті 11, вимогу щодо бенефіціарного власника додано до пункту другого статті 11 для того, щоб роз`яснити значення слів «і сплачуються резиденту», які використовуються в пункті 1. Зрозумілим є той факт, що країна джерела не зобов`язана поступатись у праві оподатковувати проценти на тій лише підставі, що проценти були сплачені саме резиденту Держави, з якою укладено міжнародний договір. Термін «фактичний власник доходу» використовується не у вузькому технічному сенсі, а розуміється в контексті та світлі завдань і цілей Конвенції, включаючи уникнення подвійного оподаткування, попередження випадків ухилення від сплати податків та уникнення оподаткування.

Пільга або звільнення від оподаткування по будь-якому із видів доходу, що надається Державою, з якої походить дохід, резиденту іншої Договірної держави з метою уникнення повністю або частково подвійного оподаткування, яке може виникнути у зв`язку із повторним оподаткуванням такого доходу Державою резиденства. Коли цей вид доходу отримує резидент Договірної Держави, що діє як агент чи номінальний отримувач, надання Державою, з якої походить дохід, такої пільги або звільнення виключно на підставі статусу безпосереднього отримувача доходу як резидента іншої Договірної Держави буде суперечити цілям та завданням Конвенції. Безпосередній отримувач в цій ситуації кваліфікуватиметься як резидент, однак цей статус не призводить до потенційного подвійного оподаткування, оскільки отримувач не розглядається як власник доходу для цілей оподаткування в Державі резиденства. Надання державою, з якої походить дохід, пільги або звільнення від оподаткування також буде суперечити цілям та завданням Конвенції, якщо резидент Договірної Держави, не використовуючи такі інструменти, як агентування або номінальної власності, буде діяти як проміжна ланка для іншої особи, котра фактично отримує вигоду від відповідного доходу. Проміжна ланка не може розглядатися як фактичний власник, якщо навіть за свого формального статусу власника, на практиці вона має досить вузькі повноваження щодо такого доходу, що надає можливість її розглядати як просту довірену особу, або управляючу особу, що діє від імені зацікавлених осіб (пункт 10 Коментарів до статті 11).

Отже, Угоди про уникнення подвійного оподаткування не можуть застосовуватися до ситуацій, коли відповідні відносини між резидентом на нерезидентом не пов`язані з фактичним веденням господарської діяльності, а дії учасників цих відносин спрямовані лише на створення зручного (пільгового) податкового режиму. Пільги за міжнародними угодами щодо уникнення подвійного оподаткування повинні відноситися лише до податкового резидента, який є дійсним одержувачем доходу.

Застосування податкових преференцій визнається неправомірним, коли сукупність угод (операцій) дозволяє зробити висновок про те, що основною їхньою метою були виведення доходу з-під оподаткування і формальне здійснення операцій з метою використання переваг за міжнародною угодою.

Результатом такої оцінки може стати перекваліфікація виплати з відповідною зміною режиму оподаткування, а також кваліфікація сукупності угод із застосуванням норм національного законодавства по виведеному з-під оподаткування доходу.

У випадках, які наводяться в Коментарях (агент, номінал, посередник тощо), безпосередній отримувач процентів не вважається бенефіціарним власником, оскільки право отримувача вільно розпоряджатись такими процентами обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних обов`язків передати отриманий платіж іншій особі. Такий обов`язок зазвичай випливає з юридичних документів, однак також може з`ясовуватись на підставі фактів та обставин, які вказують, що по суті отримувач процентів не має право вільно розпоряджатись такими процентами.

За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема:

1) відсутність фактичного самостійного здійснення господарської діяльності особою нерезидентом, яка зареєстрована в Державі, з якою Україною укладений договір про уникнення подвійного оподаткування, на відповідній території;

2) характер грошових потоків свідчить про наявність юридичних та фактичних обов`язків щодо подальшого перерахування отримуваних процентів особою-нерезидентом третій особі та відсутність у особи-нерезидента можливості самостійного прийняття рішення щодо долі отримуваного доходу та контролю щодо отримуваного доходу;

3) мінімальний часовий інтервал між: укладенням договору (видачею позики) між резидентом та особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, а також договору (видачею позики) між останнім та третьою особою; отриманням доходу особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, і виплатою грошових коштів третій особі;

4) відсутність диференційованих, що розрізняються умов договорів, правових документів, на підставі яких особа-нерезидент отримує дохід і в подальшому перераховує кошти;

5) вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою;

6) фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.

Отже, враховуючи зазначене правове регулювання, колегія суддів Верховного Суду висновує, що право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог:
- нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;
- нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;
- нерезидент є бенефіціарним власником доходу.

Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.

Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.

Передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.

В момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що платник податків сформував дані податкового обліку необґрунтовано та з порушенням вимог податкового законодавства, або на підставі документів, які містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. 

Висновки Верховного Суду за результатами касаційного розгляду

В межах спірних правовідносин одним з ключових питань, що підлягає вирішенню є процедурне - можливість застосування положень підпункту 78.1.21 пункту 78.1 статті 78 ПК України до фактичних обставин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями.

Відповідно до підпункту 78.1.21 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, контролюючим органом після проведення документальної планової перевірки або документальної позапланової перевірки отримано інформацію та/або документи від іноземних державних органів, які стосуються питань, що були охоплені під час попередніх перевірок платника податків та свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Така перевірка проводиться виключно щодо питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Вище зазначений підпункт з`явився у ПК України у зв`язку із прийняттям Закону України № 466-IX від 16 січня 2020 року. Набрала чинність дана підстава для проведення перевірки - з 01 липня 2020 року (абз. 3 п. 1 «Прикінцевих положень» Закону України № 466-IX від 16 січня 2020 року).

Ані приписи Закону України № 466-IX від 16 січня 2020 року, ані положення підпункту 78.1.21. ПК України, не вказують на те, що досліджувана підстава для проведення позапланової перевірки має зворотну дію в часі. 

Слід звернути увагу на правові позиції Конституційного Суду України з цього приводу. 
У рішенні Конституційного Суду України N 1-рп від 9 лютого 1999 року у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів уточнюється, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України N 3-рп/2001 від 5 квітня 2001 року (податковий спір) зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли та закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, так як власне документальна перевірка платника податків та запити були направлені / ціла низка відповідей на запити була отримана до появи такої підстави для проведення нової перевірки (підпункту 78.1.21 ПК України), то і юридичний склад для застосування даної підстави для проведення контрольного заходу у спірних правовідносинах відсутній.

Підстав для проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.21 ПК України у контролюючого органу не було, адже фактичні обставини, які виступають обов`язковими елементами юридичного складу досліджуваної підстави для проведення контрольного заходу, мали місце до появи та набрання юридичної сили власне нормативно-закріпленою підставою.

Ще одним питанням у правовідносинах між позивачем і відповідачем у цій справі є вирішення питання   чи є Nuvarena Limited бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходів отриманих від позивача.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства, суди попередніх інстанцій виходили з того, що кредитні правовідносини між позивачем та компанією Nuvarena Limited виникли до встановлення відносин позики між компанією Nuvarena Limited та компанією Citeх Europe L.P.

Суди зауважили, що згідно з наявної у матеріалах справи відповіді Відділу міжнародних податкових справ Податкового Департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 08 червня 2018 року іноземний компетентний орган підтверджує статус податкового резиденства Nuvarena Limited, як бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу виплаченого ПрАТ «Галнафтохім» у вигляді відсотків за позичку згідно договору від 17 вересня 2010 року № К-22/09-1001, а також засвідчує відсутність податкових пільг та сплату всіх податків компанією Nuvarena Limited на території Кіпру за загальною ставкою 12,5 %. Така інформація міститься у пунктах 1, 4, 6, 8, 9, 10, 11 зазначеної відповіді.  

Відповідь податкового департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 27 червня 2019 року не містить інформації, яка б суперечила попередній від 08 червня 2018 року. При цьому з`ясовано, що компанія Nuvarena Limited фактично самостійно здійснює господарську діяльність. У відповіді компетентного органу Республіки Кіпр від 08 червня 2018 року зазначено, що основними видами діяльності компанії є: надання та отримання позик. Ця компанія є фактичним отримувачем процентних доходів від української компанії «Галнафтохім», якій Nuvarena Limited надала позику. 
На думку судів попередніх інстанцій, наведене спростовує висновки акта перевірки та доводи відповідача про те, що компанії Nuvarena Limited при укладенні кредитного договору №К-22/09-1001 від 17 вересня 2010 року діяла як агент, номінальний утримувач (номінальний власник) та посередник компанії Citeх Europe L. P. (у подальшому правонаступник Portlant Sales L. P.).

Апеляційний суд не погодився з доводами відповідача щодо транзитного характеру компанії Nuvarena Limited відносно отриманого доходу від Товариства.

Так, суд звернув увагу на те, що у відповіді Державної служби доходів Латвійської республіки від 29 січня 2019 року наведена інформація щодо операцій проведених нерезидентами компанією Nuvarena Limited та Portland Sales L.P. у Rietumu Bank. Ця інформація охоплює період з 18 березня 2015 року до 14 липня 2015 року.

У відповіді Державної служби доходів Латвійської республіки міститься інформація що відкриття рахунку компанії Nuvarena Limited у Rietumu Bank та відкриття рахунку компанії Portland Sales L.P. у Rietumu Bank здійснював ОСОБА_1 , для роботи з рахунками до дати їх закриття були авторизовані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Разом з тим, в акті документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства відповідач вказав, що рахунки Nuvarena Limited у Rietumu Bank закриті 14 липня 2015 року, а компанія Portland Sales L.P. закрила свої рахунки у Rietumu Bank 22 червня 2015 року. 

Отже, оскільки період перевірки стосувався 2017 року, а інформація зазначена у відповіді Державної служби доходів Латвійської республіки від 29 січня 2019 року виключно щодо 2015 року, суди попередніх інстанцій надали правову оцінку вказаній відповіді та зробили висновок, що вона не може бути належним доказом, оскільки не охоплює предмет перевірки.

Натомість, суди попередніх інстанцій зазначили, що на час виплати позивачем доходів у 2017 році компанія Nuvarena Limited мала рахунок в іншому банку, рух коштів по якому відповідач не досліджував, а рахунки у Rietumu Bank були закриті.

У відповіді Відділу міжнародних податкових справ Податкового департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 27 червня 2019 року вказано, у період з 2015 по 2018 рік Nuvarena Limited мала багатовалютний рахунок у в АС BlueOrange Bank, а з 2018 року Nuvarena Limited має рахунок у Bilderlings Pay Limited. Вказана інформація не опрацьована податковим органом при проведенні перевірки за період 2017 року.

Наведене зумовило висновок судів, що відповідач не довів тієї обставини, що кошти перераховані Товариству у вигляді процентів на користь компанії Nuvarena Limited у 4 кварталі 2017 року мали «транзитний» характер і у подальшому були перераховані компанії Portland Sales L.P., оскільки відповідач не встановив в якому банку та через які банківські рахунки відбувалися операції та яке призначення проведених виплат.

Дослідивши відповідь Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії від 22 жовтня 2020 року по нерезиденту Portland Sales L.P., суди попередніх інстанцій установили, що наведена у цій відповіді інформація не спростовує інформацію Податкового департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 08 червня 2018 року про відсутність зв`язку між угодами, укладеними ПАТ «Галнафтохім» з Nuvarena Limited, та угодами, укладеними Nuvarena Limited з Citex Europe L.P. та Portland Sales L.P.

За результатами аналізу акта документальної позапланової невиїзної перевірки суди попередніх інстанцій установили, що між компанією Citex Europe L.P. та компанією Nuvarena Limited укладений договір від 21 вересня 2010 року № 1234 про надання фінансової позики на суму 15 000 000 дол. США і доповнення до нього від 08 квітня 2011 року про надання додаткової фінансової позики на суму 5 000 000 дол. США. Надалі, згідно з договором переуступки від 09 вересня 2011 року б/н компанія Citex Europe L.P. відступила компанії Portland Sales L.P. своє право вимоги за договором про надання фінансової позики від 21 вересня 2010 року № 1234 до компанії Nuvarena Limited.

В подальшому, між кредитором, компанією Portland Sales L.P. та позичальником, компанією Nuvarena Limited укладено контракт від 05 травня 2015 року № 1-0505-2015-NUV про надання позики на оборотній капітал в розмірі 30 000 000 дол. США для поповнення обігових коштів. У контракті зафіксовано, що термін позики за ним не перевищує 5 років, датою залучення (видачі) коштів є 05 травня 2015 року, терміном погашення є 04 травня 2020 року.

Кредитний договір № К-22/09-1001 від 17 вересня 2010 року між компанією Nuvarena Limited та Товариством, за яким позивач виплатив нерезиденту дохід у 4 кварталі 2017 року, був укладений 17 вересня 2010 року. 

Суди зауважили, що після укладення кредитного договору з ПрАТ «Галнафтохім», компанія Nuvarena Limited у межах основного виду своєї діяльності (надання та отримання позик) отримала позику у компанії Citeх Europe L.P. згідно договору від 21 вересня 2010 року №1234 під більш вигідну процентну ставку з метою отримання прибутку від такої діяльності.

Дослідивши акт документальної позапланової невиїзної перевірки, відповіді компетентних іноземних органів, у тому числі і отримані у вигляді додатків фінансовий звіт Nuvarena Limited за 2017 рік та інші докази по справі, суди попередніх інстанцій зазначили, що зазначені документи не містять ознак, які можуть засвідчувати той факт, що компанія Nuvarena Limited не є кінцевим, бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів отриманих протягом 2017 року від ПАТ «Галнафтохім» за кредитним договором від 17 вересня 2010 року №К-22/09-1001.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.

Для того щоб нерезидент визначався бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, такий нерезидент не повинен виконувати «транзитну» роль (бути виключно посередником) у русі коштів. Як зазначено в розділі цієї постанови «Правове регулювання», нормативно закріпленою ознакою посередницької функції нерезидента є, зокрема, те, що зазначена особа не має достатньо повноважень або у випадку, підтвердженому фактами та обставинами, не має права користуватися та розпоряджатися таким доходом. 

Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що суди попередніх інстанцій не установили, а відповідач не довів прямими чи опосередкованими фактами того, що кіпрська компанія Nuvarena Limited не мала повноважень розпоряджатися доходом або ж факти, які б свідчили про зобов`язання передати таких дохід англійським компаніям.

Ще однією ознакою посередницької функції нерезидента є те, що зазначена особа передає отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи незалежно від способу оформлення такої передачі та зазначена особа не виконує суттєвих функцій, не використовує значні активи та не несе суттєві ризики в операції з такої передачі.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що відповідач не надав належних і допустимих доказів того, що отриманий кіпрською компанією Nuvarena Limited дохід за відсотками або ж тіло позики передавалося в повній чи значній мірі англійським компаніям по ланцюгу.

На те, що нерезидент здійснює посередницькі функції також може вказувати те, що 
така особа не має відповідних ресурсів (кваліфікованого персоналу, основних засобів у володінні або користуванні, достатнього власного капіталу тощо), необхідних для фактичного виконання функцій, використання активів та управління ризиками, пов`язаних з отриманням відповідного виду доходу, які лише формально покладаються (використовуються, приймаються) на зазначену особу у зв`язку із здійсненням операції з такої передачі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в межах спірних правовідносин контролюючий орган не навів жодних аргументів, які б свідчили про наявність такої ознаки щодо Nuvarena Limited.

Аналізуючи судові рішення на предмет встановлення судами ознак того, що Nuvarena Limited не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, враховуючи судову практику з відповідного питання, колегія суддів Верховного Суду констатує: 
- в межах спірних правовідносин відсутні ознаки чи докази того, що господарська діяльність здійснюється Nuvarena Limited не самостійно і відповідь кіпрських органів влади вказує на прямо протилежне;  
- відповідач не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які підтверджують обов`язок Nuvarena Limited перераховувати відповідні доходи на користь третіх осіб, зокрема Citex Europe L.P., Portland Sales L.P.; 
- часовий інтервал між укладенням кредитного договору між українською компанією та кіпрською компанією і справді є незначений по відношенню до моменту укладення договору позики між кіпрською компанією та англійською компанією, при цьому податковий орган взагалі не довів, що отриманий дохід особою-нерезидентом Nuvarena Limited, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, виплачений третій особі;
-  контролюючий орган також не наводить аргументів на тотожність (подібність умов договорів); більше того, є аргументи щодо різних розмірів % ставок та отримання доходу, який залишається на рівні кіпрської компанії від проваджуваної такою компанією діяльності;
- відповідач не наводить аргументів та не надає докази «дзеркальності» операцій між позивачем та особою-нерезидентом Nuvarena Limited, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і англійськими компаніями; 
- відсутня ознака того, що фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що контролюючий орган не навів системні та послідовні аргументи на підтвердження того, що кіпрська компанія Nuvarena Limited не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів. На підтвердження цього виступає не тільки відсутність аргументів з боку контролюючого органу щодо протилежного, але й той факт, що Nuvarena Limited має підтверджений резидентський статус платника податків Республіки Кіпр, сплачує податки на Кіпрі за загальною ставкою, отримала та зберегла у себе доходи у вигляді відсотків (так як залучення коштів відбувалося за більш вигідними ставками, що відповідає стандартам ділової мети такої операції).

Податковий орган у касаційній скарзі вказує на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 02 травня 2023 року по справі №820/1212/17. При цьому, колегія суддів зауважує, що в оскаржуваних судових рішеннях суди попередніх інстанцій врахували правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 02 травня 2023 року по справі №820/1212/17, зокрема щодо ознак, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів.

Крім того, покликання відповідача на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, які містяться у постановах Верховного Суду від 02 травня 2023 року у справі №820/1212/17, від 02 квітня 2024 року у справі №826/6241/17, є безпідставними, оскільки підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Зазначеними постановами Верховного Суду скасовано рішення судів попередніх інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що направлення справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення справи, отже, й остаточного формування правового висновку у ній. За результатами нового розгляду справи доказова база в ній може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, а така зміна, у свою чергу, вплине або може вплинути на правові висновки у справі.

В обґрунтування своїх доводів відповідач у касаційній скарзі наполягає на тому, що суди при вирішенні спору не врахували й, відповідно, не застосували правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2018 року у справі №803/1005/17, від 24 січня 2020 року у справі №803/188/17, від 17 лютого 2021 року у справі №808/3837/16, від 05 грудня 2023 року у справі №804/3765/16 за подібних, на переконання відповідача, правовідносин. Однак, колегія суддів виходить з того, що наведені відповідачем правові позиції Верховного Суду пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та в наведених скаржниками рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.

Варто додати, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судами одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не говорить про неправильне застосування норми матеріального права та/або порушення процесуальних норм, а лише вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Слід звернути увагу й на те, що за результатами розгляду касаційних скарг у справах №803/1005/17, №803/188/17, №808/3837/16, Верховний Суд залишив рішення судів попередніх інстанцій без змін, які ухвалені на користь платника податків.

Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на позовну заяву, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі та у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування даних податкового обліку.

З урахуванням встановлених судами обставин справи, зокрема, що проценти за користування кредитом були перераховані на рахунок нерезидента Nuvarena Limited, яка згідно довідки (з засвідченим перекладом) є резидентом країни - Кіпр, з якою наявний укладений міжнародний договір про уникнення подвійного оподаткування, а також враховуючи, що відповідач, всупереч вимог процесуального Закону, не надав доказів того, що вказаний нерезидент не має повноважень визначати подальшу економічну долю такого доходу у вигляді відсотків тобто не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем доходу, а з наданих позивачем доказів, що наявні в матеріалах справи, не вбачається, що вказана компанія має будь - які зобов`язання щодо подальшого перерахування отриманого доходу (його більшої частини) іншому нерезиденту, як відсутні і будь-які обмеження щодо самостійного визначення подальшої економічної долі вказаного доходу, суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про необґрунтованість доводів контролюючого органу, що нерезидент - Nuvarena Limited (Кіпр), не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу у вигляді процентів за користування позикою, а відтак і безпідставність доводів контролюючого органу, щодо необхідності оподаткування виплаченого вказаній компанії доходу у вигляді відсотків за загальним правилом в розмірі 15%.

Суди попередніх інстанцій в повній мірі встановили фактичні обставини справи, дослідили господарські операції позивача, за якими Товариством було сформовано податковий облік, надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом в акті перевірки, запереченнях на позов,    апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в касаційній скарзі (аналогічні тим, що були зазначені в апеляційній скарзі) щодо цього не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 КАС України).

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі №380/28749/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                                                                                                                                                                                                    Р. Ф. Ханова

Судді:                                                                                                                                                                                                                                                                                           Л. І. Бившева

                                                                                                    В. В. Хохуляк