ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року 
м. Черкаси   
Справа № 712/7174/24		
Провадження № 22-ц/821/462/25 Провадження № 22-ц/821/463/25  		
категорія: 302070000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря - Глущенко І. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року та на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа Черкаська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язати вчинити дії, у складі: головуючого судді Пироженко В. Д., повний текст рішення складено 12 грудня 2024 року, повний текст додаткового рішення складено 17 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа Черкаська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язати вчинити дії.
Позовні вимоги мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2017 вона є власницею 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена частина вказаного будинку належала її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Станом на 01.01.2013 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано у КП «ЧООБТІ» за ОСОБА_3 1/2 частка та за ОСОБА_4 1/2 частка.
В технічному паспорті на вказане домоволодіння зазначено, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих № 389 від 23.03.1957 під домоволодіння по АДРЕСА_1 виділено земельну ділянку площею 600 кв. м.
Відповідно до рішення Черкаської міської ради № 3-1233 від 04.10.2012 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність (Бистрий та інші)» затверджено документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та передано громадянам: ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 310,0 кв.м. безоплатно у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а земельну ділянку площею 9,0 кв. м безоплатно у спільну часткову власність з громадянкою ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9936877082024 від 15.04.2024, земельна ділянка площею 0,0301 га, кадастровий номер: 7110136700:06:029:0058, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить на праві власності ОСОБА_3 .
Земельна ділянка, на якій розташована 1/2 частка житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_2 та не приватизована.
Зазначає, що земельна ділянка площа 9,0 кв. м, яка передана рішенням Черкаської міської ради № 3-1233 від 04.10.2012 безоплатно у спільну часткову власність з ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) знаходиться саме під стіною належної ОСОБА_2 , 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з боку подвір`я, що належить ОСОБА_3 . Вказану частину земельної ділянки передано безоплатно у спільно часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з тією метою, аби (на даний час у неї) не виникло труднощів в обслуговуванні належного майна, а саме для надання доступу для обслуговування стіни та вікна 1/2 частки домоволодіння. 
На день звернення до суду у належній ОСОБА_3 1/2 частини вказаного домоволодіння проживає його син ОСОБА_1 . Їй відомо, що ОСОБА_3 перебуває за кордоном.
Вказує, що у березні 2024 року ОСОБА_1 запропонував їй продати йому належну їй на праві власності 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, на що вона відмовила, а він їй почав погрожувати що спалить будинок і зробить її життя не стерпним. ОСОБА_1 зламав витяжку, яка виходить зі стіни будинку, а саме належної їй ванної кімнати та сказав, що запінить монтажною піною.
24.04.2024 вона зверталася до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з приводу пошкодження майна, а саме, що сусід ОСОБА_1 пошкодив стіну на витяжці, та на нього було складено адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП який направлено до суду для прийняття рішення.
Також зазначає, що належне їй майно виходить на земельну ділянку, яка передана у спільну часткову власність співвласників домоволодіння, проте відповідачі встановили бетонний паркан, чим повністю перегородили їй доступ до земельної ділянки площею 9,0 кв.м., та фактично позбавили її можливості, обслуговувати належну їй на праві власності частку домоволодіння (стіну та вікно).
14.03.2024 вона звернулася до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з приводу протиправних дій ОСОБА_1 , які полягають в протиправному встановленню металевої конструкції на її вікно, яка фактично перекрила їй попадання денного світла до будинку. Однак, в ході проведення перевірки в межах компетенції відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області було рекомендовано звернутися до суду, оскільки в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини.
01.05.2024 вона зверталася із зверненням до ОСОБА_3 , як законного власника 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, в якому просила надати їй у 14 денний строк доступ до земельної ділянки площею 9 кв. м, яка передана у спільну часткову власність, щоб вона мала можливість користуватися нею в цілях обслуговування належної їй частини будинку, однак відповіді не отримала.
На даний час паркан не переобладнано, доступ до земельної ділянки не надано, тому вона звернулася до суду з даним позовом.
Просить усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 9,0 кв. м, яка рішенням Черкаської міської ради № 3-1233 від 04.10.2012 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність ( ОСОБА_3 та інші)» безоплатно передана у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , спадкоємицею якої є вона, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом безперешкодного та вільного доступу їй до стіни, вікна (з боку подвір`я, що належить ОСОБА_3 ), що розміщені на 1/2 частці житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за вказаною адресою, власником якої являється вона.
Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 влаштувати хвіртку в існуючому паркані, який прилягає до житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 9,0 кв. , яка рішенням Черкаської міської ради № 3-1233 від 04.10.2012 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність ( ОСОБА_3 та інші)» безоплатно передана у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , спадкоємицею якої є вона, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди у вільному проході через хвіртку в існуючому паркані, який прилягає до житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 9,0 кв. м, яка рішенням Черкаської міської ради № 3-1233 від 04.10.2012 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність ( ОСОБА_3 та інші)» безоплатно передана у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , спадкоємицею якої є вона, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Просить стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа Черкаська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язати вчинити дії задовольнити частково.
Вирішено усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 9,0 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , шляхом безперешкодного та вільного доступу ОСОБА_2 до стіни та вікна, що розміщені на 1/2 частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, власником якої є ОСОБА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_1 влаштувати хвіртку в існуючому паркані, який прилягає до житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 та не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вільному проході земельної ділянки площею 9,0 кв.м для обслуговування своєї 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 .
В позові до ОСОБА_3 відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Рішення мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 встановив бетонний паркан, що перешкоджає ОСОБА_2 доступу до спільної земельної ділянки площею 9,0 кв. м, та фактично позбавив її можливості, обслуговувати належну їй на праві власності частку домоволодіння (стіну та вікно).
Суд врахував посилання позивача на те, що ОСОБА_1 встановлено металеву конструкцію на її вікно, яка перекриває попадання денного світла до будинку, оскільки визнається та не заперечується відповідачем ОСОБА_1 та підтверджується наявним в матеріалах справи фото.
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 дійсно перекрив ОСОБА_2 доступ до земельної ділянки площею 9,0 кв. м, що перебуває у їх спільній сумісній власності, для обслуговування її 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , шляхом встановлення паркану, який прилягає до житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 та відсутністю у ньому хвіртки для вільного проходу до вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 .
Однак, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 , оскільки останній тривалий час перебуває за кордоном та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтвердили в судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 .

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Хмельницька Л. М. 03.12.2024 звернулася в суд із заявою про винесення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа Черкаська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язати вчинити дії.
Заява мотивована тим, що вартість наданих адвокатом послуг становить фіксовану суму 12400 грн, які повністю сплачені позивачем.
Просила стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу понесені позивачем ОСОБА_2 в сумі 12400 грн.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2024 року доповнено рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.12.2024.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати понесені на правничу допомогу в сумі 10000 грн.
Додаткове рішення мотивовано тим, що проаналізувавши матеріали справи, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, беручи до уваги, що позов позивача задоволено частково, наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн. Судом зауважено, що клопотання про зменшення судових витрат відповідач до суду не направляв.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2024 рокускасувати повністю. Залишити позовну заяву без розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою для скасування судового рішення повністю є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі. Так, в задоволенні позову до ОСОБА_3 , який є власником 1/2 частини житлового будинку із всіма спорудами та 1/2 частини земельної ділянки суд позивачу відмовляє, а всі зобов`язання покладає на скаржника, чим порушує права інтереси самого ОСОБА_3 .
Вважає, що факт того, що саме він чинив перешкоди ОСОБА_2 у вільному проході до земельної ділянки площею 9 кв. м для обслуговування її 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 не знайшов свого підтвердження.
Суд з невідомих для нього причин дійшов висновку, що ним був встановлений бетонний паркан, що перешкоджає ОСОБА_2 доступу до спільної земельної ділянки, площею 9,0 кв. м.
Вказаний паркан був встановлений ОСОБА_3 ще в 2016-2017 роках, коли співвласником 1/2 житлового будинку була ОСОБА_4 . Даний паркан є його особистою власністю.
Вважає, що рішенням щодо встановлення хвіртки в паркані, суд перейшов всі кордони приватного життя, оскільки ОСОБА_2 буде мати постійний доступ до подвір`я його батька, а також доступ до всіх будівельних споруд та їх особистих речей, які знаходяться на подвір`ї. Жодної довіри до ОСОБА_2 у нього немає, він не довіряє їй жодним чином і не має бажання, щоб у його відсутність вона мала доступ до його подвір`я.
Коли позивачу було необхідно, вона зверталась до його батька ОСОБА_3 , до нього чи його дружини і їй надавали необхідний їй доступ до стіни чи вікна, але коли ОСОБА_2 встановила відеоспостереження за його подвір`ям, він був вимушений закрити їй вікно з метою блокування доступу до огляду його подвір`я.

17 лютого 2025 року ОСОБА_1 було подано доповнення до апеляційної скарги в якому просив розглянути клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року в частині задоволеної позовної вимоги. Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Серед додатків зазначено лише диск з відеозаписом.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна надати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Враховуючи відсутність доказів направлення вказаних доповнень іншим учасникам справи, апеляційний суд їх не враховую.

03 березня 2025 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляцяйну скаргу в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2024 року залишити без змін.
Вважає, що судом першої інстанції належним чином мотивовані рішеня, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися. Натомість конкретних, доречних та важливих доводів протилежного ОСОБА_1 не наведено.
На думку ОСОБА_2 , докази і обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідженя суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Станом на 01.01.2013 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано у КП «ЧООБТІ» за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 22.05.2024 року № 53306 (а.с. 12).
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2017 ОСОБА_2 належить 1/2 частка житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-11).
Згідно з рішенням Черкаської міської ради № 3-1233 від 04.10.2012 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність ( ОСОБА_3 та інші)» затверджено документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та передано громадянам: ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 310,0 кв. м безоплатно у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): земельну ділянку площею 9,0 кв. м безоплатно у спільну часткову власність з громадянкою ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 17).
Рішенням Черкаської міської ради від 30.07.2024 № 61-59 «Про передачу земельних ділянок у власність в межах існуючого домоволодіння по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 » затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі в межах існуючого домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та передано ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0305 га (кадастровий номер 7110136700:06:029:0062) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Земельну ділянку площею 0,0009 га (кадастровий номер 7110136700:06:029:0062) безоплатно у спільну часткову власність (частка 1/2) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 73).
З витягу з Державного реєстру речових прав № 390931803 від 14.08.2024 встановлено, що 1/2 земельної ділянки площею 0,0009 га, кадастровий номер 7110136700:06:029:0062 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (а.с. 74).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 
Положеннями ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Норми закону передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
У той же час ч. 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. 1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
У відповідності до положень ч. 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.
Згідно ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.
Згідно із ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У розумінні положень ст. 391 ЦК України право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто може звернутися до суду із негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень стосовно користування або розпорядження, а відповідачем лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Відповідні дії особи повинні мати характер триваючого правопорушення, наявного у момент подання позову. Як убачається із наведеного, на підставі ст. 391 ЦК України, тобто шляхом усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, право власності може бути захищено лише у разі доведення факту його порушення.
Подібні за змістом висновки щодо умов і підстав застосування положень ст. 391 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № 916/1711/17, від 15 лютого 2018 року у справі № 911/2774/16, від 20 лютого 2018 року у справі № 921/14/17-г/11 та інших. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Крім того, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
Зазначені висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 468/129/16-ц (провадження № 61-48537св18).
При цьому саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його права, яке, на думку цієї особи, полягає у позбавленні можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном (постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 300/690/16-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 332/4891/15-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 589/4556/16, від 28 березня 2018 у справі № 372/918/16-ц та інших).
З матеріалів справи вбачається, що станом на час розгляду та вирішення даного спору право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частці за кожним. 
Згідно з рішенням Черкаської міської ради № 3-1233 від 04.10.2012 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність ( ОСОБА_3 та інші)» передано ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 310,0 кв. м безоплатно у власність для будівництва, а обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а земельну ділянку площею 9,0 кв. м безоплатно у спільну часткову власність з громадянкою ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Встановлено, що земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер 7110136700:06:029:0062 надано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільну часткову власність з метою надання ОСОБА_4 доступу для обслуговування стіни та вікна 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 . 
На підставі рішення Черкаської міської ради від 30.07.2024 № 61-59 «Про передачу земельних ділянок у власність в межах існуючого домоволодіння по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 » передано ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0305 га (кадастровий номер 7110136700:06:029:0062) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а земельну ділянку площею 0,0009 га (кадастровий номер 7110136700:06:029:0062) безоплатно у спільну часткову власність (частка 1/2) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав № 390931803 від 14.08.2024, 1/2 земельної ділянки площею 0,0009 га, кадастровий номер 7110136700:06:029:0062 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 .
Отже, відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем ОСОБА_4 , є власниками земельної ділянки площею 0,0009 га, кадастровий номер 7110136700:06:029:0062, яка належить їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частці.
Матеріали справи не містять даних про те, що сторонами досягнуто домовленості щодо порядку фактичного користування спільним майном.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_2 вказувала, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 фактично закрили їй доступ до її частини земельної ділянки та будинку, встановивши бетонний паркан та в добровільному порядку не надають можливості вільного доступу до частини її домоволодіння.
Під час розгляду справи встановлено, що на земельній ділянці 0,0009 га, кадастровий номер 7110136700:06:029:0062, дійсно встановлено бетонний паркан без погодження з ОСОБА_2 , проте, матеріали справи не містять доказів того, хто саме та коли встановив бетонний паркан ОСОБА_3 чи ОСОБА_1 .
Доказів, які б спростовували той факт, що паркан був встановлений за згоди позивача та не створює їй перешкоди у вільному користуванні належною їй земельною ділянкою та домоволодінням, відповідачі суду не надали.
Разом з тим, станом на час звернення в суд з даним позовом 1/2 частиною домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі земельною ділянкою 0,0009 га, кадастровий номер 7110136700:06:029:0062 користується ОСОБА_1 .
Позивач неодноразово зверталася до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з приводу пошкодження майна, та чинення перешкод відповідачами, однак, доказів притягнення відповідачів до відповідальності не надано.
На ряду з цим ОСОБА_1 було надано постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2024 року, якою провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Також в матеріалах справи міститься довідка про результат розгляду звернення від 21.05.2024 ОСОБА_2 (ЄО. 21674 від 24.04.2034), в якій зазначено, що в ході проведення перевірки в межах компетенції відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області було рекомендовано звернутися до суду, оскільки в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини.
Отже, матеріали справи в сукупності свідчать про те, що на час розгляду справи між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 триває конфлікт із приводу доступу до земельної ділянки 0,0009 га, кадастровий номер 7110136700:06:029:0062.
Зокрема, під час розгляду справи ОСОБА_1 , як в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи апеляційним судом визнавав, що він дійсно встановив металеву конструкцію до вікна позивачки, так як побачив камеру спостереження за його подвір`ям зі сторони позивачки. Також пояснив, що бетонний паркан встановлено в зв`язку з тим, що позивачка матиме безперешкодний доступ до його подвір`я проти чого він категорично проти. Вважає, що для доступу до відповідної земельної ділянки ОСОБА_2 може звернутись до нього, його батька чи дружини і вони можуть його надати. Наголошував, що паркан встановлений його батьком ОСОБА_3 і повноважень перебудови, забудови чи зносу будівельних конструкцій йому батько, як власник домоволодіння, не надавав.
При цьому, ОСОБА_1 не надано суду доказів, як того, що ОСОБА_2 порушує межі його приватного життя, чинить йому перешкоди в користуванні спільним майном, так і доказів вчинення дій спрямованих на усунення відповідних порушень його прав у межах визначених законом.
Таким чином, сукупність наявних у справі доказів підтверджують доводи позивача про те, що побудований бетонний паркан та дії ОСОБА_1 створюють перешкоди позивачу для вільного доступу до земельної ділянки.
Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 в судовому засіданні доведено факт порушення її прав щодо користування земельною ділянкою та житловим будинком з сторони відповідачів, а тому її порушене право підлягає захисту, а саме, зобов`язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить їм на праві спільної часткової власності та знаходиться по за адресою АДРЕСА_1 та зоюбов`язання ОСОБА_3 , як власника 1/2 вказаної ділянки, яким чи зі згоди якого було встановлено відповідний паркат, влаштувати хвіртку. 
Враховуючи викладене рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволеня позовних вимог.
При цьому щодо вимоги апеляційної скарги про залишення позову без розгляду апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Як зазначалось, ст. 257 ЦПК України передбачено чіткий та вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду. Підстави для залишення позовних вимог ОСОБА_2 без розгляду, за наслідками апеляційного перегляду, визначені процесуальним законом, відсутні.
При цьому, виходячи з положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України, вказаною постановою відповідно змінено розподіл судових витрат.
Щодо додаткового рішення, слід зазначити наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.
Відповідно до роз`яснень викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 16.04.2018 у справі № 923/631/15.
Враховуючи, що апеляційним судом ухвалюється нове рішення по суті, додаткове рішення підлягає скасуванню.
Щодо судових витрат.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач ОСОБА_2 , як інвалід другої групи звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, судовий збір за подання позовної заяви слід стягнути на користь Держави із ОСОБА_3 в розмірі 1211,2 грн, а з ОСОБА_5 в розмірі 605,6 грн.
При цьому, 908,4 грн за подачу апеляційної скарги слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок Держави. 
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. (Постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).
Так, відповідно положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3, ч. 5 та ч. 9 ст. 141 ЦПК України, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердження таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Хмельницька Л. М. до ухвалення рішення у цій справі та до закінчення судових дебатів, заявила про намір подати докази розміру витрат на правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвокатом Хмельницькою Л. М. надано: Ордер на надання правничої допомоги адвокатом Хмельницькою Л. А., договір про надання правової допомоги від 07.06.2024, де у п. 3.8 встановлено, що сума гонорару погоджена у фіксованій сумі, у розмірі 12400 грн, акт приймання-передачі наданих послуг від 02.12.2024, квитанцію до прибуткового кассового ордеру № 4 від 07.06.2024 на суму 4000 грн, квитанцію до прибуткового кассового ордеру № 7 від 02.09.2024 на суму 4000 грн та квитанцію до прибуткового кассового ордеру № 10 від 02.12.2024 на суму 4400 грн.
З викладеного вбачається, що адвокатом Хмельницькою Л. М. надано докази в підтвердження надання правничої допомоги у визначеному законом порядку.
Проте, враховуючи співмірність складності справи обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, часткове стягнення витрат на правничу допомогу судом першої інстанції на не оскарження позивачем додаткового рішення суду, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 12400 грн слід зменшити до 10000 грн та стягнути пропорційно задоволеним вимогам, а саме: стягнути на користь ОСОБА_6 із ОСОБА_3 – 5000 грн, а із ОСОБА_1 – 2500 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року та на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2024 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа Черкаська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язати вчинити дії - задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 9,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , шляхом безперешкодного та вільного доступу ОСОБА_2 до стіни та вікна, що розміщені на 1/2 частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, власником якої є ОСОБА_2 .
Зобов`язати ОСОБА_3 влаштувати хвіртку в існуючому паркані, який прилягає до житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 та не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вільному проході земельної ділянки площею 9,0 кв.м для обслуговування своєї 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_3 на користь Держави - 1211,2 грн судового збору за подачу позову.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Держави - 605,6 грн судового збору за подачу позову.
Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок Держави 908,4 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
Стягнути із  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - 5000 грн витрат на правничу допомогу.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 2500 грн витрат на правничу допомогу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 12 травня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко 

О. М. Новіков