КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                          Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/6838/2025   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
         м. Київ                                                                                        Справа № 761/8395/14-ц                      
22 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А.
при секретарі           - Смолко А.В.
 
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нецкар Юрій Ігорович, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді  Пономаренко Н.В у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавиця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Форт», ПАТ КБ «Надра», -
в с т а н о в и в:
            У  грудні 2024 року до ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просила суд:
- визнати бездіяльність начальника Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Тетюка Романа, що полягає у не знятті арешту з майна боржника  ОСОБА_2 , (РНОКПП - НОМЕР_1 ), накладеного у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 - протиправною;
- зобов`язати Галицький відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_1 ), яке накладене в рамках:
- виконавчого провадження № НОМЕР_2, а саме обтяження: - номер запису про обтяження: 7963592, дата та час державної реєстрації: 05.12.2014 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова, про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВПНОМЕР_2, виданий 04.12.2014 року, видавник: старший державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Яремчук Андрій Тарасович; обтяжувач: Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно;
- виконавчого провадження НОМЕР_5, а саме обтяження: - номер запису про обтяження: 13332387, дата державної реєстрації: 19.02.2016 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова, про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВПНОМЕР_3, виданий 18.02.2016 року, видавник: Левко Л.Р. головний державний виконавець Галицького ВДВС ЛМУЮ; обтяжувач: Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.
            В обґрунтування скарги ОСОБА_2 посилається на те, що в 2024 році при оформленні спадкової справи після смерті бабці їй стало відомо, що на все її майно Галицьким відділом державної виконавчої служби у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції накладено арешти, на підставі постанов про арешт майна у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4. При цьому, скаржник зазначає, що всі вказані виконавчі провадження були закінчені, однак арешти не зняті. На її заяву від 21 серпня 2024 року державний виконавець відмовився зняти арешт з належного їй майна.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавиця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Форт», ПАТ КБ «Надра» залишено без розгляду.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на день звернення заявника до суду із вказаною скаргою, а саме 09.12.2024 сплинув десятиденний строк, встановлений ст. 449 ЦПК України. Долучена до матеріалів справи відмова Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у задоволені заяви скаржника про скасування арештів, яка було отримана представником скаржника 27.11.2024, не підтверджує факт ознайомлення з вказаними арештами та виконавчими провадження саме в цей день. На думку суду скаржник дізналася або повинна була дізнатись про накладені арешти та виконавчі провадження 02.08.2024 року, коли отримала  від ДВС відповідь на адвокатський запит від 25.07.2024 року.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 14 січня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нецкар Ю.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.  
            Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, заявник вказує, що приписами статті 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод.
            Боржнику тільки в 2024 році стало відомо, що на все її майно органом ДВС накладено арешти, згідно постанов про арешт майна у виконавчих провадженнях №НОМЕР_2, №НОМЕР_3 та НОМЕР_6. 
Для з`ясування деталей накладення арештів 25.07.2024 року на адресу органу ДВС скеровано адвокатський запит вих. №37 від 25.07.2024 року, щодо надання інформації по виконавчих провадженнях №НОМЕР_2 та №НОМЕР_3. 
02.08.2024 року у відповідь на адвокатський запит від органу ДВС вих.№38064 від 29.07.2024 року отримано інформацію по виконавчих провадженнях № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4.
 Надалі 21.08.2024 року на адресу державного виконавця скеровано заяву від 21.08.2024 року щодо припинення чинності вжитих заходів, щодо арешту майна Боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладеного в рамках виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4. Відповідь на таку заяву не отримано.
21.11.2024 року на адресу державного виконавця скеровано адвокатський запит вих.№37/2 від 21.11.2024 року, щодо надання інформації про результат розгляду заяви про зняття арешту з майна від 21.08.2024 року. 
27.11.2024 року отримано від органу ДВС відповідь за №59382 на адвокатський запит, згідно з якою боржнику відмовлено в знятті арешту з майна та повідомлено про відсутність правових підстав для зняття арешту з майна боржника. 
Судом не взято до уваги, що предметом скарги на бездіяльність органу ДВС був не факт накладення арештів, та не зняття арешту з майна, після завершення виконавчих проваджень №НОМЕР_2, НОМЕР_5, НОМЕР_6. Саме по собі винесення органом ДВС постанов про накладення арешту на майно боржника, що відбувалось в рамках виконавчих проваджень №НОМЕР_2, НОМЕР_5, НОМЕР_6 не свідчить про порушення прав боржника, оскільки виконавчі дії відбуваються в межах діючого на той час законодавства України. 
Предметом скарги є саме бездіяльність органу ДВС, який на звернення Боржника від 21.08.2024 року щодо зняття арештів з майна після завершення виконавчих проваджень та після відмови суду в 2021 році у видачі дублікатів виконавчих листів та поновленні строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, відповів відмовою, яка була датована 27.11.2024 роком.
Тобто саме з 27.11.2024 року почалось порушення прав боржника, оскільки орган ДВС не застосував надані їм повноваження та законодавчо визначені механізми щодо усунення порушення прав. З огляду на це, скарга подана в межах строку визначеного статтею 449 ЦПК України, підстав для залишення її без розгляду в суду не було.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Представник  ОСОБА_1 адвокат Нецкар Юрій Ігорович повідомлявся засобами електронного зв`язку. Відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду представник отримав кореспонденцію 01 квітня 2025 року. 
Галицький відділ державної виконавчої служби у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Форт», ПАТ КБ «Надра» повідомлялись засобами електронного зв`язку. Відповідно до звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду представники отримали кореспонденцію 01 квітня 2025 року. 
З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення із скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 920/149/18 надано роз`яснення щодо співвідношення загальної та спеціальної норми, згідно з якими норми, передбачені законом про виконавче провадження, є загальними, а норми, передбачені процесуальним кодексом, є спеціальними, тому строк на оскарження необхідно обраховувати в календарних днях. Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20), від 02 листопада 2021 року у справі № 753/3465/20 (провадження № 61-12002св20).
За змістом наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 449 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.
Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України та частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.
Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 14 серпня 2019 року в справі № 910/7221/17; від 12 січня 2021 року в справі № 910/8794/17; від 12 жовтня 2021 року в справі № 918/333/13-г.
За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.
При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.
Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно зі статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.      
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
Такий правовий висновок викладено і у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 143/950/19 (провадження№ 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року в справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року в справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).    
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. Водночас заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Право на справедливий судовий розгляд передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли скарга може бути подана протягом визначеного строку. Водночас зацікавлена сторона зобов`язана проявляти особливу старанність у захисті своїх інтересів і вживати необхідних заходів для ознайомлення з розвитком провадження.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, виходив із того, що скаржником пропущено десятиденний строк на звернення до суду із відповідною скаргою, не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження причин поважності пропуску такого строку, а тому скарга підлягає залишенню без розгляду.
            Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.
В обґрунтування строку подання вказаної скарги заявник вказує, що у 2024 році їй стало відомо, що на все її майно органом ДВС накладено арешти на підставі постанов про арешт майна у виконавчих провадженнях №НОМЕР_2, НОМЕР_5 та НОМЕР_6. 
Для з`ясування деталей накладення арештів 25.07.2024 року на адресу органу ДВС скеровано адвокатський запит вих. №37 від 25.07.2024 року, щодо надання інформації по вказаних виконавчих провадженнях. 
02.08.2024 року у відповідь на адвокатський запит орган ДВС надав запитувану інформацію.
Надалі 21.08.2024 року на адресу державного виконавця було скеровано заяву про зняття арешту з майна боржника, накладеного  в рамках виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4. 
Не отримавши відповідь на заяву від 21.08.2024 року, адвокат заявника 21.11.2024 року на адресу державного виконавця скерував адвокатський запит вих.№37/2 від 21.11.2024 року, щодо надання інформації про результат розгляду заяви про зняття арешту з майна від 21.08.2024 року. 
Листом від 27.11.2024 року Галицький ВДВС  відмовив боржнику в знятті арешту з майна, посилаючись на відсутність відповідних правових підстав для цього.
Вказану відповідь було отримано на електронну скриньку адвоката 27.11.2024 року, що підтверджується інформацією з кабінету електронної пошти. Таким чином, закінчення строку на подачу скарги припадає на 07.12.2024 року (субота).
Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (п.3 статті 124 ЦПК України).
09 грудня 2024 року заявник звернувся до суду із вказаною скаргою.
Отже, з наведеного вбачається, що 27.11.2024 року  ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав отримавши відмову на свою заяву від 21.08.2024 року про скасування арештів, накладених на її майно, а 09 грудня 2024 року звернулася до суду із вказаною скаргою, тобто в межах строку, визначеного статтею 449 ЦПК України та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив передчасний та помилковий висновок про залишення скарги без розгляду, що як наслідок, призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.
У свою чергу, відповідно до ч. статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нецкар Юрій Ігорович задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року про залишення скарги без розгляду  - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року
 
Головуючий:                                              Судді: