ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 травня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/8947/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Кругового О.О.,        
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 р. (суддя Богатинський Б.В) в адміністративній справі №280/8947/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                             В С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив:
          - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 083850005833 від 03 липня 2024 р., яким відмовлено в призначенні та виплаті пенсії за віком;
          - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 починаючи з 16 травня 2024 р. на підставі пункту «б» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 р. №1-р/2020, та із зарахуванням до загального страхового стажу періоду роботи у колгоспі «Прогрес» з 23 червня 1978 р. по 30 серпня 1979 р. та з 30 березня 1981 р. по 29 жовтня 1982 р. відповідно до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 30 червня 1978 р.
          В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 червня 2024 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком по Списку № 2. Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області не розглянуло питання призначення йому пенсії за віком за Списком № 2, а рішенням № 083850005833 від 03 липня 2024 р. відмовило у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на загальних підставах. ОСОБА_1 вже неодноразово звертався із заявами про призначення пільгової пенсії за віком за Списком № 2, та щоразу йому відмовлялось та не зараховувались до загального стажу періоди роботи з 23 червня 1978 р.  по 30 серпня 1979 р.  та з 30 березня 1981 р. по 29 жовтня 1982 р., із посиланням на необхідність надати довідку про кількість відпрацьованих вихододнів. 
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 р., ухваленим за результатами розгляду за правилами спрощеного позовного провадження,  позов ОСОБА_1 задоволено частково.
          Судом визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 083850005833 від 03 липня 2024 р.  про 
відмову у призначенні пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути із урахуванням висновків суду заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 р. №1-р/2020, та із зарахуванням до загального страхового стажу періодів роботи у колгоспі «Прогрес» з 23 червня 1978 р. по 30 серпня 1979 р. та з 30 березня 1981 р. по 29 жовтня 1982 р. відповідно до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 30 червня 1978 р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
          У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви. 
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що 26 червня 2024 р. ОСОБА_1 звертався із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 03 липня 2024 р. № 083850005833, оскільки на дату звернення  позивач не набув відповідного страхового стажу. 
          У поданих представником позивача додаткових поясненнях вказано, що заява установленого зразка не містить інформації щодо "пільгова пенсія за віком" чи просто "пенсія за віком". Позивачам було надано усі необхідні документи для призначення саме пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Позивач вже неодноразово звертався із заявами про призначення йому вказаної пенсії, однак кожен раз отримував відмову.
          Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2024 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пільгової пенсії за віком за Списком № 2. 03 липня 2024 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 083850005833 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV. У рішенні зазначено: вік заявника 60 років, страховий стаж - 27 років 10 місяців 20 днів, необхідний страховий стаж, визначений 26 Закону №1058-IV - 31 рік. Пільговий стаж роботи за Списком 2 не визначено.
          Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 083850005833 від 03 липня 2024 р. та наявності підстав для його скасування, а також наявності в нього обов`язку зарахувати   ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи у колгоспі «Прогрес» з 23 червня 1978 р. по 30 серпня 1979 р. та з 30 березня 1981 р. по 29 жовтня 1982 р. та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 р. №213-УІІІ.
          Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
          Пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до 01 квітня 2015 р. визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно
від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N   2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:  чоловіки - після досягнення 55 років і при  стажі  роботи  не менше 25 років, з них не менше 12 років 6  місяців  на  зазначених роботах. 
          Законом України №213-VIII, що набрав чинності 01 квітня 2015 р. внесено зміни до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та викладено його в наступній редакції: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи - працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці   за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць -  чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. 
          Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону №2148-VIII (набав чинності 11 жовтня 2017 р.) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. 
          Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 р. №1-р/2020, визнані неконституційними, зокрема, приписи статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом №213-VIII. Стаття 13 в редакції Закону №213-VIII втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Застосуванню підлягає стаття 13, в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 р. на посадах, визначених у вказаних нормах.
          Отже, наявна колізія між нормою пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23 січня 2020 р. та нормою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону №2148-VIII, що порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р., та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 р. у справі «Щокін проти України»).
          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 р. у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
          Тобто застосуванню в даному випадку підлягає норма пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, що діяла до 01 квітня 2015 р., як така, що найбільш сприяє захисту права позивачки на призначення пільгової пенсії за Списком №2.
          Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 листопада 2021 р. у справі №360/3611/20(№ 11-209заі21).
          Надана на запит суду копія заяви ОСОБА_1 від 26 червня 2024 р. містить відмітку щодо звернення за призначенням пенсії за віком, без уточнення її пільгового характеру. Водночас, до заяви додані, зокрема, документи, необхідні для призначення пенсії за віком саме на пільгових умовах (довідки уточнюючі пільговий характер роботи за Списком №2, накази про атестацію робочого місця).
          Крім того, як вбачається із наданих представником позивача письмових доказів, позивач вже неодноразового звертався до пенсійного органу із заявами про призначення пенсії, зокрема, у 2021 р., які містили відмітку "за віком", та були розглянуті як заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.           
          Викладене свідчить про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 083850005833 від 03 липня 2024 р., яким ОСОБА_1 за результатом розгляду його заяви від 26 червня 2024 р. відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
          Щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 23 червня 1978 р. по 30 серпня 1979 р. та з 30 березня 1981 р. по 29 жовтня 1982 р. слід зазначити наступне. 
          До введення в дію Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійні відносини регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» частиною 1,2 статті 56 якого встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
          Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
          Відповідно до Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14 березня 1975 р. та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 р. №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
          До трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
          Відповідно до п.1 - 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 р. визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
          Як вбачається із записів наявної в матеріалах справи копії трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 30 червня 1978 р., ОСОБА_1 з 23 червня 1978 р. по 30 серпня 1979 р. та з 30 березня 1981 р. по 29 жовтня 1982 р. працював у колгоспі «Прогрес». За цей період наявні належним чином оформленні записи виконання ним встановленого мінімуму вихододнів (а.с 13).
          Викладене свідчить про безпідставне не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області до страхового стажу ОСОБА_1  періодів його роботи  з 23 червня 1978 р. по 30 серпня 1979 р. та з 30 березня 1981 р. по 29 жовтня 1982 р. (а.с.19). 
          Враховуючи дані обставини у Головного  управління Пенсійного фонду України у Київській області наявний обов`язок зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи у колгоспі «Прогрес» з 23 червня 1978 р. по 30 серпня 1979 р. та з 30 березня 1981 р. по 29 жовтня 1982 р. та повторно розглянути його заяву від 26 червня 2024 р.  згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 р. № 213-УІІІ.
          Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
          Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
                                                      П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 р. в адміністративній справі №280/8947/24 - залишити без змін. 
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 20 травня 2025 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.     

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий