П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/3096/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
14 квітня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Тізет» до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ПП «Тізет» звернулося до Головного управління ДПС у Чернівецькій області із заявою на одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: вул. Топорівська, 2-Б в с Топорівці, Чернівецького району Чернівецької області.
До заяви були додані засвідчені копії наступних документів: платіжна інструкція №1746 від 27.05.2024 р.; витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.11.2015 р.; паспорт прив`язки розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в Чернівецька область, Новоселицький район, с Топорівці, вул. Топорівська, 2-Б, виданий сектором регіонального розвитку, містобудування та архітектури Новоселицької районної державної адміністрації 03.06.2019 року, дійсний до 01.04.2034 року; договір оренди тимчасової споруди від 02.01.2024 року №1/03/24; договір оренди від 02.01.2024 року №2/2024; висновок за результатами будівельно-технічної експертизи від 23.05.2024 р. №117; технічний паспорт від 15.05.2024 року; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки управління Держпраці у Чернівецькій області від 26.06.2019 р. №0090.19.77 (газонебезпечні роботи та роботи в вибухопожежонебезпечних зонах); дозвіл Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 19.04.2024 року на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Розглянувши подану ПП «Тізет» заяву і додані до неї документи, розпорядженням ГУ ДПС у Чернівецькій області від 27.06.2024 року № 610-рл «Про відмову у видачі ліцензії» позивачеві відмовлено у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: вул. Топорівська, 2-Б в с Топорівці, Новоселицького району Чернівецької області.
Згідно змісту наведеного розпорядження ГУ ДПС у Чернівецькій області зобов`язало Управління контролю за підакцизними товарами (Цибко Олексій) забезпечити: у порядку, передбаченому чинним законодавством, виконання процедури відмови у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ПП «Тізет» (код ЄДРПОУ - 42272008, місцезнаходження -Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Салтикова-Щедріна, буд.20, кв. 1, адреса місця роздрібної торгівлі пальним зазначена в заяві - Чернівецька область, Новоселицький район, с Топорівці, вул. Топорівська, 2-Б), у зв`язку із недотриманням вимог: абз. 3 ч. 42 ст. 15 Закону України №481, а саме: не надано завірені заявником копії акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним, необхідних для роздрібної торгівлі пальним.
Вважаючи вказане розпорядження протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач, як на правомірність дій щодо прийняття спірного рішення зазначає про те, що позивач не надав в повному обсязі документи, необхідні для отримання ліцензії. Зокрема, позивач не надав акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію.
Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком податкового органу з огляду на наступне.
Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481/95-ВР, від 19.12.1995 року (далі Закон 481/95-ВР), окрім іншого, визначено порядок видачі та анулювання ліцензій на виробництво, зберігання, оптову та роздрібну торгівлю пальним.
Так, статтею 1 Закону № 481/95-ВР передбачено, що під роздрібною торгівлею пальним слід розуміти діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/ автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів; а під ліцензією (спеціальний дозвіл) необхідно розуміти документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Частиною тридцятою статті 15 цього ж Закону передбачено, що ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років
Згідно з частинами тридцять другою тридцять п`ятою статті 15 Закону № 481/95-ВР ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.
У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.
За змістом частини тридцять сьомої статті 15 Закону № 481/95-ВР для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини 42 статті 15 Закону № 481/95-ВР відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.
Частиною 43 статті 15 Закону № 481/95-ВР передбачено, що у разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта.
Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що для здійснення господарської діяльності, зокрема з роздрібної торгівлі пальним, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності. Вичерпний перелік документів, що подається разом із заявою про отримання ліцензії, визначений статтею 15 Закону № 481/95-ВР. У цьому переліку, крім іншого, визначено акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 240/8544/20, від 8 червня 2022 року у справі № 340/3135/20, від 9 серпня 2022 року у справі № 580/2513/21 та від 23 лютого 2023 року у справі № 140/1784/22.
Частинами 47 та 49 статті 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом. У разі подання заяви про видачу ліцензії та доданих до неї документів особисто вони приймаються за описом, копія якого видається заявнику з відміткою про дату прийняття заяви та документів і підписом особи, яка їх прийняла.
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що єдиною підставою для відмови у видачі позивачеві ліцензії слугував той факт, що ним не надано завірених заявником копій акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним, необхідних для роздрібної торгівлі пальним.
Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 року у справі № 340/3135/20 зазначив, що правомірною є відмова у видачі ліцензії суб`єкту господарювання на роздрібну торгівлю пальним у разі неподання таким суб`єктом акта вводу в експлуатацію об`єкта, акта готовності об`єкта до експлуатації або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме - стаціонарного заправного комплексу.
Разом тим, установлення АЗС, які виконані як цілісний заводський виріб і для їх установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту, не є будівництвом, а тому при розміщені такої АЗС не виникає обов`язку щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва.
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 640/19955/19 та від 09 серпня 2022 року у справі № 580/2513/21.
Отже, для отримання ліцензії на роздрібну торгівлю пальним суб`єкт господарювання зобов`язаний подати до ліцензійного органу акт вводу в експлуатацію об`єкта, акт готовності об`єкта до експлуатації або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта щодо виконаного цілісним заводським виробом стаціонарного АЗС, проте такий обов`язок не виникає, якщо АЗС розміщено на бетонному майданчику як цілісний заводський виріб і для його установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту.
Визначення поняття «автозаправна станція» (скорочено - АЗС) наводиться у п. 3.2. ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій», згідно з яким це комплекс будинків, споруд, технологічного обладнання, призначений для приймання, зберігання моторного палива та заправлення ним автотранспорту (мототранспорту).
При тому, у цьому ж ДБН наявна таблиця 10.9 під назвою «Класифікація АЗС за їх категорією», де чітко визначено 4 типи АЗС за їх технологічним рішенням, а саме залежно від розміщення резервуара відносно ПРК, визначення яких наведено в розділі З «Терміни і визначення»: традиційна АЗС - АЗС з підземним розташуванням резервуарів зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розосередженим розташуванням резервуарів і паливно-роздавальних колонок (ПРК) (п. 3.65); блочна АЗС - АЗС з підземним розташуванням резервуарів зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розміщенням ПРК над резервуаром та виконана як цілісний заводський виріб (п. 3.9); модульна АЗС - АЗС з наземним розташуванням резервуарів для зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розосередженим розташуванням ГІРК та резервуара зберігання палива (п. 3.40); - контейнерна АЗС - установка для відпуску нафтопродуктів, яка складається з резервуара і ПРК, зблокованих в єдиному контейнері (п. 3.34).
Цей розділ закріплює визначення і інших термінів, які пов`язані з обігом пального: багатопаливна АЗС - АЗС, технологічне обладнання якої призначено для заправлення автотранспорту моторним паливом двох або трьох видів, серед яких дозволяється рідке моторне паливо (бензин / дизельне паливо) (п. 3.6); - паливозаправний пункт - АЗС, яка розташована на території підприємства і призначена для заправлення автотранспорту, який належить підприємству (п. 3.42): пересувна АЗС - комплексна установка технологічного обладнання, змонтованого на автомобільному шасі або причепі, для транспортування та відпуску нафтопродуктів (п. 3.44).
Також, відповідно до пункту 3.38 Державних будівельних норм «Планування та забудова територій» ДБН Б.2.2.-12:2019, які затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 р. №104, модульна автозаправна станція це автозаправна станція з наземним розташуванням резервуарів для зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розосередженим розташуванням паливороздавальних колонок (ПРК) та резервуарів зберігання палива.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивачем до заяви були додані засвідчені копії наступних документів: платіжна інструкція №1746 від 27.05.2024 р.; витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.11.2015 р.; паспорт прив`язки розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в с Топорівці по вул. Топорівській, 2Б Новоселицького району, Чернівецької області, виданий сектором регіонального розвитку, містобудування та архітектури Новоселицької районної державної адміністрації 03.06.2019 року, дійсний до 01.04.2034 року; договір оренди тимчасової споруди від 02.01.2024 року №1/03/24; договір оренди від 02.01.2024 року №2/2024; висновок за результатами будівельно-технічної експертизи від 23.05.2024 р. №117; технічний паспорт від 15.05.2024 року; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки управління Держпраці у Чернівецькій області від 26.06.2019 р. №0090.19.77 (газонебезпечні роботи та роботи в вибухопожежонебезпечних зонах); дозвіл Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 19.04.2024 року на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Також з матеріалів справи встановлено, що роздрібний продаж пального позивачем планувався за адресою: вул. Топорівська, 2-Б в с Топорівці, Новоселицького району Чернівецької області з використанням модульної АЗС.
Відповідно до паспорта та інструкції по експлуатації модульної АЗС 61332.00.000.ІЕ V-25 м3, двосекційна (10+15) копія якого була подана ПП «Тізет» у складі документів на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, модульна АЗС (МАЗС) виготовлена в заводських умовах відповідно до вимог СОУ МПП 71.120.217:2009. МА є автозаправним пунктом з наземним розташуванням для зберігання палива, до складу якого входять резервуар зберігання палива, технологічне обладнання: паливнороздавальні колонки (ПРК), виконані як єдиний виріб. Модульна АЗС є єдиною технологічною системою, що складається із: одностінного резервуару для зберігання палива 25 м3 (10+15) з навісом та площадкою; трубопроводів, що з`єднують технологічну систему; паливнороздавальної колонки; у верхній частині МАЗС встановлюється дихальний клапан з вогнеперешкоджувачем. До резервуара кріпиться драбина. Дихальна труба з клапанами на час перевезень демонтуються і остаточно встановлюється на місці експлуатації.
Відповідно до пункту 4.2. інструкції резервуар МАСЗ виготовлений одностінним відповідно до вимог технічної документації.
При цьому як вказано у пункті 4.3. інструкції по експлуатації модульної АЗС 61332.00.000.ІЕ V-25 м3, двосекційна (10+15) відповідно до затвердженого генплану, модульна АЗС встановлюється на майданчик, що має тверде негорюче покриття, стійке до нафтопродуктів, поверхня якого має бути піднята над планувальною відміткою прилягаючої території не менше ніж на 0.1 м.
Отже, наявними у справі доказами підтверджується, що обладнання (модуль заправки автомобілів моторним паливом), яке позивач мав намір використовувати для здійснення господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним, є наземним обладнанням, яке складається з декількох частин, та не має фундаменту. Модуль заправки автомобілів моторним паливом є рухомим майном, тобто матеріальним об`єктом, який може бути переміщеним без заподіяння йому шкоди.
Модульна АЗС за своїми технічними характеристиками є технологічним обладнанням (заводським виробом) та не потребує здійснення будівельно - монтажних робіт для його встановлення, переміщення якого може відбуватися без заподіяння йому шкоди.
Згідно частини 2 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності відповідно до статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» віднесено до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію (пункт 7), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 406.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що модуль заправки автомобілів моторним паливом є тимчасовою спорудою та не є об`єктом, що підпадає під визначення об`єктів завершеного будівництва у зв`язку з тим, що будь-яких будівельних робіт щодо їх створення не здійснювалось, а тому такий об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Відповідно на цю модульну автозаправну станцію не може бути видано документів, котрі підтверджують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта згідно статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Водночас суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 23.08.2023 року, у справі № 640/27953/21, виснував, що установлення на бетонний майданчик АЗС, які виконані як цілісний заводський виріб і для їх установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту, не є будівництвом, а тому при розміщені такої АЗС не виникає обов`язку щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва.
Також, відповідно до частин 5 та 10 статті 21 Закону України "Про охорону праці" порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, проведення або експлуатація (застосування) яких потребує отримання дозволу, та граничні розміри тарифів на проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, висновок якої є підставою для видачі дозволів, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Набуття права на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації (застосування) машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки може здійснюватися на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з охорони праці. Переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, виконання або експлуатація (застосування) яких може здійснюватися на підставі такої декларації, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
26.06.2019 року Управлінням Держпраці у Чернівецькій області було видано дозвіл № 0090.19.77, яким дозволено ПП «Тізет» виконувати газонебезпечні роботи та роботи у вибухопожежонебезпечних зонах.
19.04.2024 року Південно-Західним міжрегіональним управлінням державної служби України з питань праці було видало дозвіл №ДЗ-1654/ПЗ/1-24, яким ПП «Тізет» дозволено експлуатувати (застосовувати) обладнання та захисні системи, призначені для використання в потенційно вибухонебезпечних середовищах, затвердженого постановою КМУ від 28.12.2016 №1055, а саме: модульна АЗС V-25 м3, двосекційна (10+15), замовлення 61332, номер 1, із паливнороздавальною колонкою Wayne Dresser-587 2/4, завод. 8821-104038, 2018 року виготовлення, країна походження Україна;
Відповідно до дозволу на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки Південно-Західним міжрегіональним управлінням державної служби України з питань праці перелічене вище обладнання включене у склад модульної автозаправної станції по с Топорівці по вул. Топорівській, 2Б Новоселицького району, Чернівецької області.
Аналізуючи викладене, слід прийти до висновку, що Південно-Західним міжрегіональним управлінням державної служби України з питань праці дозволено ПП «Тезіт» виконувати роботи підвищеної небезпеки та експлуатувати вищезгадану модульну автозаправну станцію.
За таких обставин,  зважаючи на те, що саме установлення (розміщення) модулів паливозаправних на твердому покритті не є об`єктом будівництва, а отже не вимагає прийняття його в експлуатацію як об`єкта будівництва, а тому підстав вимагати в суб`єкта господарювання акту вводу в експлуатацію об`єкта, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним, необхідних для роздрібної торгівлі пальним - у відповідача не було.
Водночас суд звертає увагу на положення Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 року, №2073-ІХ, який відповідно до положень його частини 2 статті 1 поширюється на відповідача, згідно яких адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства (частина 2 статті 10) та сумніви щодо правомірності дій та вимог особи, що виникають внаслідок неоднозначного (множинного) трактування норми права, повинні тлумачитися адміністративним органом на користь їх правомірності (частина 2 статті 15).
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач не міг надати відповідачу для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним акт вводу в експлуатацію об`єкта, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці роздрібної торгівлі пальним, необхідних для роздрібної торгівлі пальним, оскільки таких не існує та немало існувати на момент виникнення досліджуваних правовідносин.
Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що розпорядження ГУ ДПС у Чернівецькій області від 27.06.2024 року № 610-рл «Про відмову у видачі ліцензії» є необґрунтованим, та протиправним, у зв`язку з чим  підлягає скасуванню.
Аналізуючи доводи апелянта в частині відсутності підстав для зобов`язання відповідача видати ліцензію, оскільки це є дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів зазначає слідуюче.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, яким обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Крім цього, згідно частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Аналізуючи наведене вище, колегія суддів приходить  до висновку, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.
Суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктом публічної адміністрації, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Наведене вище відповідає позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.05.2019 року у справі №826/17220/17 та у постанові від 11.02.2020 року у справі №0940/2394/18.
Як встановлено судом вище, ПП «Тізет» виконало вимоги статті 15 Закону №481/95-ВР, а саме звернулося до ГУ ДПС у Чернівецькій області із заявою про видачу ліцензії роздрібної торгівлі пальним та доданими до неї документами котрі перелічені в повідомленні відповідача від 27.06.2024 року № 2605/АП/24-13-09-01-06.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач дотримався усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату.
При цьому у даних правовідносинах відповідач не наділений дискреційними повноваженнями в силу відсутності альтернативи правомірних рішень.
Пунктом 6 Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 року № 609, визначено, що територіальні органи ДПС здійснюють ліцензування господарської діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним.
Відповідно до частини 49 статті 15 Закону № 481/95-ВР ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального -не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Виходячи з повноважень відповідача, який є органом ліцензування, право на відмову у видачі ліцензії виникає лише за наявності на те підстав з посиланням на відповідні норми законодавства. За їх відсутності таких підстав він зобов`язаний видати заявнику ліцензію.
Тобто, у суб`єкта владних повноважень (відповідача) відсутнє право діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Оскільки підстави для прийняття розпорядження ГУ ДПС у Чернівецькій області від 27.06.2024 року № 610-рл «Про відмову у видачі ліцензії» були відсутні, про що зазначено вище, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розумним та таким, що не порушує принципу невтручання у діяльність органу публічної влади, буде зобов`язання судом ГУ ДПС у Чернівецькій області видати ліцензію ПП «Тізет» на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: с Топорівці, вул. Топорівській, 2Б, Новоселицького району, Чернівецької області.
Крім того, судом апеляційної інстанції зазначається, що в апеляційній скарзі містяться суперечності доводів апелянта, а саме: в доводах апеляційної скарги зазначається на правомірності розпорядження Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 27.06.2024 року № 610-рл «Про відмову у видачі ліцензії», тоді як в прохальній частині апеляційної скарги апелянт зазначає, що предметом адміністративного позову є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Моніч Б.С.