ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2491/25 Справа № 202/7309/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 — адвоката Мартем`янової Юлії Миколаївни, представника ОСОБА_2 — адвоката Ресенчук Олени Юріївни на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024 року позивач звернулась до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Позов мотивовано тим, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, з яким мають малолітнього сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року шлюб між нею і відповідачем розірваний.
Після припинення шлюбних відносин дитина проживає разом із нею.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 30 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
На виконання цього судового рішення був виданий виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні в Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Відповідач сплачує аліменти на утримання сина нерегулярно та не в повному обсязі.
Так, відповідач не сплачував аліментів з січня 2015 року по липень 2018 року, а також з липня 2020 року по вересень 2022 року. З вересня 2022 року по травень 2023 року в примусовому порядку з відповідача були стягнуті грошові кошти на погашення накопиченої заборгованості. Після відповідач знову перестав сплачувати аліменти.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, станом на квітень 2024 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 10 816,51 грн.
При цьому рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року з відповідача була стягнута неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2015 року по 12 березня 2021 року в розмірі 33 075,01 грн. Зазначене рішення було виконано в примусовому порядку.
Відповідно до виписки з її банківського рахунку, на який надходять аліменти, відповідачем було здійснено наступні платежі в рахунок погашення заборгованості:
- 22 жовтня 2022 року відповідачем сплачено 7841,69 грн., з яких погашено заборгованість у розмірі 567,08 грн. за жовтень 2016 року, а також заборгованість за період з листопада 2016 року по травень 2017 року в загальному розмірі 7000 грн. і частково заборгованість за червень 2017 року на суму 274,61 грн.;
- 29 листопада 2022 року відповідачем сплачено 7841,69 грн., з яких погашено залишок заборгованості за червень 2017 року в розмірі 725,39 грн., а також погашено заборгованість за період з липня 2017 року по січень 2018 року в загальному розмірі 7000 грн. і частково заборгованість за лютий 2018 року на суму 116,30 грн.;
- 14 січня 2023 року відповідачем сплачено 6871,62 грн., з яких погашено залишок заборгованості за лютий 2018 року у розмірі 116,30 грн., а також погашено заборгованість за період з березня 2018 року по червень 2018 року на загальну суму 4000 грн., за липень 2018 року 858,33 грн., за вересень і жовтень 2018 року 2000 грн. і частково заборгованість за жовтень 2018 року на суму 129,59 грн.;
- 21 січня 2023 року відповідачем сплачено 1000 грн., з яких погашено залишок заборгованості за жовтень 2018 року в розмірі 870,41 грн. і частково заборгованість за листопад 2018 року на суму 129,59 грн.;
- 26 січня 2023 року відповідачем сплачено 20 000 грн., з яких погашено залишок заборгованості за листопад 2018 року в розмірі 870,41 грн., а також заборгованість за січень-березень, червень 2019 року в розмірі по 13,50 грн. за місяць, 109 грн. за січень 2020 року, 114 грн. за червень 2020 року, 144,10 грн. за липень 2020 року, заборгованість за період з серпня по листопад 2020 року в розмірі по 1159 грн. за місяць (всього 4636 грн.)., за період з грудня 2020 року по червень 2021 року в розмірі по 1197,50 грн. за місяць (всього 8382,50 грн.), за період з липня по жовтень 2021 року в розмірі по 1255 грн. за місяць (всього 5020 грн.), а також частково заборгованість за листопад 2021 року на суму 669,99 грн.;
- 26 січня 2023 року відповідачем було сплачено 3000 грн., з яких було залишок заборгованості за листопад 2021 року в розмірі 585,01 грн., а також заборгованість за грудень 2021 року у розмірі 1309 грн. і частину заборгованості за січень 2022 року на суму 1105,99 грн.;
- 31 січня 2023 грн. відповідачем було сплачено 17 000 грн., з яких було погашено залишок заборгованості за січень 2022 року в розмірі 203,01 грн., а також заборгованість за період з лютого по червень 2022 року в розмірі по 1309 грн. за місяць (всього 6545 грн.), з липня по листопад 2022 року в розмірі по 1372 грн. за місяць (всього 6860 грн.), за грудень 2022 року в розмірі 1416,50 грн., а також погашено черговий платіж по аліментам за січень 2023 року в розмірі 1416,50 грн. та частину платежу за лютий 2023 року на суму 857,51 грн.;
- 24 лютого 2023 року відповідачем сплачено 1000 грн., з яких погашено залишок платежу за лютий 2023 року у розмірі 857,51 грн., а також сплачено частину платежу за березень 2023 року на суму 142,49 грн.;
- 28 лютого 2023 року відповідачем сплачено 5000 грн., з яких погашено залишок чергового платежу по аліментам за березень 2023 року в розмірі 1274,01 грн., чергові платежі за квітень і травень 2023 року в розмірі по 1416,50 грн. за місяць і частину чергового платежу за червень 2023 року на суму 892,99 грн.;
- 11 березня 2023 року відповідачем сплачено 1000 грн., з яких погашено залишок чергового платежу за червень 2023 року в розмірі 523,51 грн., а також частину чергового платежу за липень 2023 року на суму 476,49 грн.;
- 14 квітня 2023 року відповідачем сплачено 1000 грн., з яких погашено залишок чергового платежу за липень 2023 року в розмірі 940,01 грн., а також частину чергового платежу за серпень 2023 року на суму 59,99 грн.;
- 19 травня 2023 року відповідачем сплачено 351,14 грн., з яких погашено частину чергового платежу за серпень 2023 року на суму 351,14 грн.;
- 31 травня 2023 року відповідачем сплачено 648,86 грн., з яких частину чергового платежу за серпень 2023 року на суму 648,86 грн.
Залишок заборгованості за серпень 2023 року 356,51 грн.
Отже, на думку позивача, відповідач умисно та злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання сина.
Позивачем розраховано неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2016 року по березень 2024 року.
За цих підстав, посилаючись на норми статті 196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 70 690 грн. 34 коп., а також понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2021 року по березень 2024 року включно в розмірі 32850 грн. 05 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3717 грн. 60 коп.; В іншій частині позову відмовлено; Вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги в задоволеній частині є законними та обґрунтованими. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційні скарги представника ОСОБА_1 — адвоката Мартем`янової Юлії Миколаївни, представника ОСОБА_2 — адвоката Ресенчук Олени Юріївни на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року підлягають розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 30 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2015 року по 12 березня 2021 року в розмірі 33 075,01 грн.
Згідно з довідкою-розрахунком, складеною державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 01 березня 2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів складала 33075 грн. 01 коп.
Тобто вищевказаним судовим рішенням з відповідача на користь позивача було стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у межах загальної суми заборгованості, яка утворилася станом на 01 березня 2021 року (100 відсотків).
При цьому з розрахунку державного виконавця вбачається, що відповідачем було сплачено в рахунок аліментів та погашення заборгованості по аліментам у вересні 2022 року 7841,69 грн., у жовтні 2022 року 7841,69 грн., у листопаді 2022 року 7871,62 грн., у грудні 2022 року 40000 грн.
Станом на 01 січня 2023 відповідач повністю погасив заборгованість за минулі періоди та мав переплату по аліментам у розмірі 1975,49 грн.
У 2023 році відповідачем сплачено: в січні – 6000 грн., у лютому – 1000 грн., у березні– 1000 грн., у квітні– 648,86 грн., у травні – 351,14 грн.
Виходячи з наведеного, заборгованість відповідача зі сплати аліментів склала: березень 2021 року – 1197,50 грн., квітень 2021 року - 1197,50 грн., травень 2021 року – 1197,50 грн., червень 2021 року - 1197,50 грн., липень 2021 року – 1255 грн., серпень 2021 року – 1255 грн., вересень 2021 року – 1255 грн., жовтень 2021 року – 1255 грн., листопад 2021 року – 1255 грн., грудень 2021 року – 1309 грн., січень 2022 року – 1309 грн., лютий 2022 року – 1309 грн., березень 2022 року – 1309 грн., квітень 2022 року – 1309 грн., травень 2022 року – 1309 грн., червень 2022 року – 1309 грн., липень 2022 року – 1372 грн., серпень 2022 року – 1372 грн., яка повністю погашена відповідачем у грудні 2022 року.
Після чого заборгованість відповідача зі сплати аліментів склала: серпень 2023 року - 356,51 грн., вересень 2023 року – 1416,50 грн., жовтень 2023 року – 1416,50 грн., листопад 2023 року - 1416,50 грн., грудень 2023 року - 1416,50 грн., січень 2024 року – 1598 грн., лютий 2024 року – 1598 грн., березень 2024 року – 1598 грн.
Станом на 01 квітня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів склала 10816 грн. 51 коп., яка погашена відповідачем на час розгляду судом цієї справи.
Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивач розрахувала розмір неустойки (пені) станом на 29 травня 2024 року, але не більш як за фактичну кількість днів прострочення.
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з наступного.
З вини відповідача ОСОБА_2 , який належним чином не виконував свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання сина, сплачуючи аліменти несвоєчасно, утворилася заборгованість по аліментам.
Належних доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відповідач не надав.
У той час як саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Відповідач не надав об`єктивних даних та доказів, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів у встановлений строк.
Згідно з довідкою державної виконавчої служби, яка була надана відповідачем у судовому засіданні, заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 10816,51 грн. погашена ним лише у жовтні 2024 року, тобто після пред`явлення позивачем позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Тож підстав вважати відповідача невинуватим у несвоєчасній сплаті аліментів та виникненні заборгованості по аліментам у суду немає.
Відтак позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Сторони дії державного виконавця щодо обчислення та нарахування заборгованості по сплаті аліментів не оскаржували, з позовом щодо визначення розміру заборгованості по аліментам не зверталися, а тому суд виходить із розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року з відповідача стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, нараховану на заборгованість, яка утворилася станом на 01 березня 2021 року в розмірі 33075,01 грн.
Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід обчислювати, виходячи із сум заборгованості по аліментам, починаючи з 01 березня 2021 року.
Отже, розмір неустойки (пені) відповідача за прострочення сплати аліментів на утримання дитини становитиме: -за березень 2021 року – 1197,50 грн. х 1% х 609 днів = 7292,78 грн.; -за квітень 2021 року – 1197,50 грн. х 1% х 579 днів = 6933,53 грн.; -за травень 2021 року – 1197,50 грн. х 1% х 548 днів = 6562,30 грн.; -за червень 2021 року – 1197,50 грн. х 1% х 518 днів = 6203,05 грн.; -за липень 2021 року – 1255 грн. х 1 % х 487 днів = 6111,85 грн.; -за серпень 2021 року – 1255 грн. х 1% х 456 днів = 5722,80 грн.; -за вересень 2021 року – 1255 грн. х 1% х 426 днів = 5346,30 грн.; -за жовтень 2021 року – 1255 грн. х 1% х 395 днів = 4957,25 грн.; -за листопад 2021 року – 1255 грн. х 1% х 365 днів = 4580,75 грн.; -за грудень 2021 року – 1309 грн. х 1% х 334 дні = 4372,06 грн.; -за січень 2022 року – 1309 грн. х 1% х 303 дні = 3966,27 грн.; -за лютий 2022 року – 1309 грн. х 1% х 275 днів = 3599,75 грн.; -за березень 2022 року – 1309 грн. х 1% х 244 дні = 3193,96 грн.; -за квітень 2022 року – 1309 грн. х 1 % х 214 днів = 2801,26 грн.; -за травень 2022 року – 1309 грн. х 1 % х 183 дні = 2395,47 грн.; -за червень 2022 року – 1309 грн. х 1 % х 153 дні = 2002,77 грн.; -за липень 2022 року – 1372 грн. х 1% х 122 дні = 1673,84 грн.; -за серпень 2022 року – 1372 грн. х 1% х 91 день = 1248,52 грн.;
(у період з вересня 2022 року по липень 2023 року включно заборгованість відсутня) -за серпень 2023 року – 356,51 грн. х 1% х 272 дні = 969,71 грн.; -за вересень 2023 року - 1416,50 грн. х 1% х 242 дні = 3427,93 грн.; -за жовтень 2023 року – 1416,50 грн. х 1% х 211 днів = 2988,82 грн.; -за листопад 2023 року – 1416,50 грн. х 1% х 181 день = 2563,87 грн.; -за грудень 2023 року – 1416,50 грн. х 1% х 150 днів = 2124,75 грн.; -за січень 2024 року – 1598 грн. х 1% х 119 днів = 1901,62 грн.; -за лютий 2024 року – 1598 грн. х 1% х 90 днів = 1438,20 грн.; -за березень 2024 року – 1598 грн. х 1% х 59 днів = 942,82 грн.
Таким чином, загальний розмір неустойки (пені) відповідача за прострочення сплати аліментів у межах заявлених позовних вимог складатиме 95322 грн. 23 коп.
Водночас, виходячи з приписів статті 196 СК України, граничний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що може бути стягнутий із відповідача, визначається шляхом складення сум нарахованої пені, але не більше 100 відсотків суми заборгованості по аліментам за кожен місяць і становить 32850 грн. 05 коп.
Позовні вимоги в частині нарахування та стягнення неустойки (пені) за період прострочення сплати аліментів із жовтня 2016 року по лютий 2021 року включно не підлягають задоволенню, оскільки неустойка (пеня) за цей період вже стягнута з відповідача за судовим рішенням у сумі, що відповідає 100 відсоткам суми заборгованості зі сплати аліментів, а тому повторне стягнення з відповідача неустойки (пені) за цей же період, у тому числі нарахованої на кількість днів прострочення після 13 березня 2021 по день фактичної сплати аліментів, не відповідатиме приписам статті 196 СК України, якою обмежено загальний розмір неустойки (пені) 100 відсотками заборгованості. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У постанові від 25 квітня 2018 у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Так, у постанові у справі №333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Крім цього, у постанові у справі №362/4462/16-ц від 20.07.2020 Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 у справі №661/905/19 зазначив: ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Отже, тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно з статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2016 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №359/240/21 (провадження №61-16327св23), зазначив: апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону взагалі не зазначив, якими саме доказами підтверджується факт того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини ОСОБА_3, оскільки судом апеляційної інстанції не зазначено жодного доказу, на підставі якого він дійшов вказаного висновку, також не зазначено, чим доведено відповідачем вжиття усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів. Крім того, ОСОБА_3 не заперечував існування у нього заборгованості зі сплати аліментів та її погашення частинами на протязі певного часу. Отже, апеляційний суд помилково зазначив про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості зі сплати аліментів, оскільки ним не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що хоч рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року вже було стягнуто пеню за несвоєчасну сплату аліментів, в тому числі за несвоєчасне внесення частини платежу за жовтень 2016 року на суму 567,08 грн., а також інших платежів до березня 2021 року, однак фактичне погашення цих платежів відбулося значно пізніше, аніж дата ухвалення вказаного рішення суду від 20 вересня 2021 року, у зав`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені за період з жовтня 2016 року по березень 2021 року є необґрунтованим, так як суд надав належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, врахував, що пеня за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2016 року по березень 2021 року стягнута з рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року у справі № 202/1962/21. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2  про те, що  у період з 18 квітня 2022 року по 06 квітня 2023 року, він проходив проходив військову службу у військовій частині  НОМЕР_1  Міністерства оборони України  і не мав фізичної змоги самостійно та вчасно сплачувати періодичні платежі – аліменти на утримання сина, тоді як державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не було вчинено відповідних виконавчих дій, передбачених Законом та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, щодо вчасного примусового стягнення періодичних платежів (аліментів) на заробітну плату (грошове забезпечення) відповідача, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відсутність примусових відрахувань не звільняло його від обов`язку виконувати рішення і не позбавляло можливості добровільного виконання свого обов`язку, враховуючи, що він був обізнаний про наявність як судового рішення, так і відкритого виконавчого провадження. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують цей факт, як і не довів вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів. 
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1  — адвоката Мартем`янової Юлії Миколаївни, представника ОСОБА_2  — адвоката Ресенчук Олени Юріївни – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді І.А. Єлізаренко
О.В. Свистунова