Справа № 341/2170/24 
Провадження № 22-ц/4808/603/25
Провадження №  22-ц/4808/666/25  
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
головуючого (суддя-доповідач)        Максюти І.О.,
суддів:                                        Баркова В.М., Василишин Л.В., 
секретаря                         Петріва Д.Б.,
з участю        представника особи, яка подала апеляційну скаргу , позивача ОСОБА_1 , адвоката Васютина Я.В., представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Рудої Х.Д.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васютин Ярослав Володимирович, на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Мергелем М.Р. 04 лютого 2025 року в м. Галич Івано-Франківської області, повний текст якого складено 14 лютого 2025 року, та на додаткове рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Мергелем М.Р. 28 лютого 2025 року в м. Галич Івано-Франківської області, 
в с т а н о в и в :
Короткий зміст позовної заяви
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до  ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до судового наказу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05.08.2024 року з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання сина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 
21.09.2004 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , від якого у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27.09.2017 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання двох дітей: сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000,0 грн на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2021 року  шлюб між ним та ОСОБА_4 розірвано. 
ІНФОРМАЦІЯ_4  у нього та ОСОБА_7 народилась дочка ОСОБА_8 .
10.02.2024 року він уклав шлюб із ОСОБА_9 . 
Відтак, на цей час на його утриманні, крім спільної дитини з відповідачкою ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , перебувають ще двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що також відомо відповідачці ОСОБА_2 . 
Зазначив, що аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), які стягуються з нього на підставі судового наказу № 341/1633/24, виданого 05.08.2024 Галицьким районним судом Івано-Франківської області, позбавляють його можливості у повній мірі сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 та належним чином матеріально забезпечувати дочку ОСОБА_8 . 
Тому він у змозі сплачувати аліменти на утримання сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Зазначив, що позивач не мав можливості в порядку наказного провадження надати докази наявності на утриманні ще двох неповнолітніх дітей і це не враховано судом під час видачі судового наказу. При цьому судовий наказ немає можливості скасувати в порядку наказного провадження, а тому змушений звернутись до суду з цим позовом.  
Просив зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2024 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшивши його розмір з 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-2).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.156-160). 
Короткий зміст заяви про стягнення судових витрат
20 лютого 2025 року від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Рудої Х.Д. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування зазначила, що 07 січня 2025 року вона в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачки 9 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Так, 30 липня 2024 року між ОСОБА_2 та нею укладено договір №30/07/24-1 про надання правничої допомоги.
Додатковою угодою до даного Договору від 22 листопада 2024 року за №22/11/24-1 передбачено, що погоджений між сторонами розмір гонорару за надання правничої допомоги у даній справі становить 9 000 гривень. Окремо оплачується участь адвоката в судових засіданнях. Оплата за надання правничої допомоги на підставі наданого адвокатом рахунку для оплати здійснюється ОСОБА_2 у строк до 20 грудня 2024 року.
Актом приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги від 06 січня 2025 року визначе6но детальний опис робіт (наданих послуг та їх вартість) під час розгляду справи.
На підставі рахунку від 22.11.2024 року ОСОБА_2 здійснила оплату послуг з надання правничої допомоги у розмірі 9 000 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями.
Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9000 гривень витрат на професійну правничу допомогу (а.с.163-164). 
Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції 
Додатковим рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 гривень (а.с.180-181).
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційних скарг
Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васютин Я.В., подав апеляційні скарги. 
Щодо рішення суду, зазначає, що станом на час подання позову до суду у ОСОБА_10 на утриманні, окрім спільної з відповідачкою дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також перебувають двоє неповнолітніх дітей, про що відповідачці було відомо.
За правилами статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, наявність у платника аліментів інших дітей.
Із цим позовом ОСОБА_1 звернувся з тих підстав, що аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), які стягуються на підставі судового наказу від 05.08.2024 року, позбавляють його можливості в повній мірі сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та належним чином матеріально забезпечувати малолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Апелянт не мав можливості надати суду, який розглядав справу в порядку наказного провадження, документи, які підтверджують наявність у нього як платника аліментів інших дітей, оскільки нормами ЦПК України не передбачено подання боржником заперечення на заяву стягувача про видачу судового наказу.
Крім того, представником позивача подано суду клопотання про долучення письмових доказів про погіршення стану здоров`я позивача (довідка від роботодавця, висновок рентгенолога, пропозиції щодо адаптації до роботи, складені лікарем-профпатологом), що, в свою чергу, спричинило зміну його матеріального становища, оскільки через погіршення стану здоров`я був змушений звільнитись із місця роботи.
Також про зміну матеріального становища позивача свідчить і той факт, що останній, тимчасово проживаючи із сім`єю за кордоном, винаймає квартиру та сплачує кошти за надання комунальних послуг, що підтверджується відповідними копіями рахунків та квитанцій. Так, щомісячні витрати позивача на оплату комунальних послуг та оренду житла в середньому становлять 568,00 Євро, що станом на дату ухвалення рішення еквівалентно 24 601,43 грн.
З урахуванням того, що позивач зобов`язаний утримувати трьох неповнолітніх дітей, розуміючи свій батьківський обов`язок, з метою створення необхідних та достатніх умов для забезпечення розвитку всіх своїх трьох неповнолітніх дітей, просить зменшити розмір стягуваних згідно судового наказу аліментів з 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.197-200).
Не погодившись із додатковим рішенням, зазначає, що таке ухвалене при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що ОСОБА_1 подавав заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.
Не погоджується із висновком суду, що виходячи із того, що розгляд справи відбувався за правилами загального провадження, під час розгляду справи відбулось п`ять судових засідань, за заявою сторони позивача розгляд справи відкладався та враховуючи, що вартість послуг адвоката (гонорар) відповідає ринковим цінам адвокатських послуг, заперечення сторони позивача щодо не співмірності та завищення розміру відповідних витрат є необґрунтованими. 
Наголошує, що при визначення суми відшкодування витрат, суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вважає, що виокремлення адвокатом у акті від 06.01.2025 року передачі-приймання послуг «надання консультацій і роз`яснення клієнту щодо формування правової позиції та подання документів до суду щодо отриманої позовної заяви», «ознайомлення з матеріалами справи, отримання доказів», як самостійних видів адвокатської послуги є необґрунтованим, а тому визначення суми у розмірі 9 000 гривень є неспівмірним із фактично наданим обсягом правничої допомоги.
Також вартість однієї години адвоката на підготовку відзиву на позов у розмірі 2000 грн є значно завищеною вартістю у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг по Україні.
Просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити (а.с.192-194).
Позиція інших учасників справи
Представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Рудою Х.Д. подано відзиви на апеляційні скарги. Просить відмовити у їх задоволенні та залишити рішення та додаткове рішення без змін (а.с.211-214, 217-220).
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Вислухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , адвоката Васютина Я.В., представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Рудої Х.Д., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги є необґрунтованими, виходячи з таких підстав.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31.05.2022 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 43).
Відповідно до судового наказу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05.08.2024 року № 341/1633/24 з позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а. с. 4). 
Із постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2024 року встановлено, що на підставі судового наказу № 341/1633/24, 04.10.2024 року відкрито виконавче провадження № 76209170 щодо стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 5).
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджується, що її батьком є позивач ОСОБА_1 , а матір`ю – ОСОБА_4 (а.с. 6).
Відповідно до змісту виконавчого листа від 11.10.2017 року № 341/1192/17, виданого Галицьким районним судом Івано-Франківської області, з позивача ОСОБА_1 стягувались аліменти на утримання двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000,00 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття (а. с. 7). 
Відповідно, на цей час має місце стягнення аліментів з позивача на утримання лише ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1000,00 грн (50% прожиткового мінімуму).
Згідно з розрахунком зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа від 11.10.2017 року № 341/1192/17, з позивача за період з січня 2022 року до вересня 2024 року стягнуто аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 70375,50 грн (а. с. 8). 
З огляду на те, що 1000,00 грн менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на час розгляду справи стягується саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 1598,00 грн щомісячно.
Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 08.02.2024 року, № 000651/2023, відділом реєстрації актів цивільного стану, виборів, похоронної служби, окружних відділів мерії, касового збору Дирекції Цивільних Справ міста Вільнев д`Аск, перекладеним з французької мови українською мовою з апостилем, підтверджується, що ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьком є позивач ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а матір`ю – ОСОБА_12 (а. с. 9).
Із змісту листа Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 28.11.2024 № 39256 на адвокатський запит встановлено, що за виконавчим провадженням № 76209170 боржник ОСОБА_1 добровільно сплатив аліменти у розмірі 6081,80 грн на користь ОСОБА_2 , заборгованість зі сплати аліментів складає 6745,20 грн (а. с. 43 зворот).
ОСОБА_2 з жовтня 2023 року до червня 2024 року здійснила оплату за Комарівський заклад дошкільної освіти ясла-садок «Сонечко» у розмірі 3822,0 грн (а. с. 44-48).
Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 на час розгляду справи не має стабільного доходу, що підтверджується довідками форми ОК-5 та ОК-7 (Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про особу) (а. с. 50-53). 
За даними Пенсійного фонду України у відповідачки з вересня 2024 року взагалі відсутній дохід.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 407472301, дата, час формування: 10.12.2024 року, у відповідачки ОСОБА_2 відсутнє будь-яке нерухоме майно (а. с. 56). 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 408489287, дата, час формування: 17.12.2024 року, позивач ОСОБА_1 є власником: земельної ділянки площею 0,1563 га, кадастровий номер 2621284201:01:001:0597; житлового будинку, загальною площею 50.2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а. с.85).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані такі транспортні засоби: «Оpel combo», 2003 року випуску; «Iveco daily 35C13» 2002 року випуску; причіп «Дністер», модель 2-14 СГ (а.с. 62-63).
Відповідно до довідки від 19.02.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз алергічний риніт (а. с. 55).
Квитанціями з мобільного додатку Приват 24 АТ КБ «Приватбанк» підтверджується, що позивач перераховував кошти відповідачці, а саме: 22.02.2023 – 2010,05 грн; 19.07.2023 – 2010,05 грн; 16.08.2023 – 2010,05 грн; 11.09.2023 – 2010,05 грн (а. с. 80-81). Також, сплачував аліменти (отримувач Галицький РВ ДВС), що підтверджується платіжними інструкціями від: 05.11.2024 № 0.0.3986020405.1 у розмірі 2100,0 грн; 05.11.2024 № 0.0.3986035748.1 у розмірі 4200,0 грн; 09.12.2024 № 0.0.4054022298.1 у розмірі 2100,0 грн (а. с. 82-84). 
Згідно довідки від роботодавця, призначеної для France Travail «Unedic» від 03.01.2025 року, перекладеної з французької українською мовою, підтверджується, що до ОСОБА_13 застосовано 16.12.2024 року процедуру скорочення або повідомлення про звільнення або підписання угоди про розірвання контракту. Попереднє повідомлення від 16.12.2024 року до 03.01.2025 року. Лікарняний лист від: 14.10.2024 року до 11.11.2024 року; 14.09.2024 року до 29.09.2024 року; 08.05.2024 року до 16.06.2024 року; 26.10.2024 року до 31.10.2024 року (а.с.125-128).
Відповідно до висновку рентгенолога доктора ОСОБА_14 від 26.09.2024, перекладеної з французької українською мовою, у ОСОБА_1 незначне порушення статики хребта, пов`язане з ураженням нижнього дорсального дискартрозу та дорсолюмбального шарніру, а також остеохондроз L5-S1 (131).
ОСОБА_15 рекомендовано щодо адаптації лікарем профпатологом доктором ОСОБА_16 , (пропозиція до роботи від 04.12.2024, перекладена з французької українською мовою) переміщення не більше 20 кг, інакше дві людини або навантажувач (а.с.133). 
Відповідно до копії квитанції про сплату орендної плати від 07.09.2024, перекладеної з французької українською мовою, орендодавець ОСОБА_17 отримав від орендаря ОСОБА_13 суму в розмірі 818 євро (включаючи 60 євро авансу), що відповідає орендній платі + збори, актуалізовані до липня 2024 року. Ця сума виплачена за жовтень, листопад та грудень 2024 та січень 2025 року (а.с.141).
Застосовані норми права 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Нормами ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Приписами статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563,0 грн.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Тобто, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану когось із двох (платника аліментів або одержувача), погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому ці підстави мають настати після ухвалення рішення про стягнення аліментів, оскільки таке рішення вже набрало законної сили і встановлені цим рішенням суду обставини, а також обставини, які існували на час його ухвалення, не можуть бути переоцінені у іншій справі, яка розглядається пізніше.
Щодо додаткового рішення
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до норм ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Такий же правовий висновок сформував Верховний Суд у додатковій постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 824/20/23 (провадження № 61-6611ав23).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно зі змістом ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення увалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився у сторону погіршення матеріальний стан, оскільки він не працює через погіршення стану здоров`я, а також має на утриманні, окрім спільної з відповідачкою дитини, ще двох неповнолітніх дітей. Відтак не спроможний сплачувати аліменти у визначеному судовим наказом розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
Суд установив, що позивач на час розгляду справи зобов`язаний утримувати трьох неповнолітніх дітей, а саме: на утримання дочки ОСОБА_3 , 2014 року народження, стягуються аліменти у розмірі 1000,00 грн щомісячно (фактично 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку); має на утриманні дочку ОСОБА_8 , 2023 року народження; та на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 3026,75 грн щомісячно.
Сину сторін ОСОБА_3 на даний час 4 роки. Рішенням суду (судовим наказом) на його утримання з позивача стягується 3206,75 грн щомісячно, що не в значній мірі перевищує мінімальний рекомендований законодавством розмір аліментів на одну дитину.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
Виходячи із рівності прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, вони в однаковій мірі несуть тягар утримання дитини. Законом гарантований мінімальний рівень аліментів одного з батьків на рівні, не нижчому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак цей розмір застосовується в тих окремих випадках, коли існують об`єктивні обставини, які свідчать про неможливість стягнення аліментів у більшому розмірі. Такі об`єктивні обставини мають бути підтверджені певними доказами про стан здоров`я відповідача і витрати на лікування, про неможливість працевлаштування і обмеження щодо виконання певних видів робіт, про наявність інших утриманців і витрати на їх утримання тощо.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.
Визначаючи розмір аліментів, що, на думку позивача, підлягають зменшенню, колегія суддів виходить з того, що відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження фінансової забезпеченості позивача не може свідчити про відсутність можливості надання утримання малолітній дитині у визначеному розмірі та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі. 
Жодної інформації щодо доходів на час розгляду справи у суді першої чи апеляційної інстанцій, з яких можна було б зробити висновок про матеріальний стан, позивач не надав. 
Щодо погіршення стану здоров`я позивача після серпня 2024 року, то суд відповідні доводи і докази, на яких вони ґрунтуються, свідчать про відсутність медичних протипоказань для здійснення фізичної діяльності, крім того, отримання доходу може бути пов`язане і з інтелектуальною працею. Навіть за наявності проблем зі здоров`ям, апелянт може бути здатним виконувати іншу роботу з меншим фізичним навантаженням, оскільки обмежень у вигляді інвалідизації він не має.
З урахуванням наведеного, суд виходить з того, що апелянт є працездатною особою, не представив жодних даних про свої щомісячні доходи, що дає йому можливість матеріально утримувати дітей.
Обґрунтовуючи вимоги про неможливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку, апелянт посилається на обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу, а тому розмір стягнених аліментів на спільну з відповідачкою дитину у визначеному судовим наказом розмірі становитиме для нього надмірний тягар. 
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
При визначені розміру аліментів враховуються зобов`язання платника аліментів щодо утримання всіх неповнолітніх дітей чи інші аліментні зобов`язання.
Відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи.
За змістом частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення  аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника  аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Апеляційний суд враховує, що отримувати підвищений розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується позивачем, що у  ОСОБА_1 є нерухоме майно: сім земельних ділянок; житловий будинок, загальною площею 50.2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира, загальною площею 64,0 кв. м, за адресою: АДРЕСА_4 ; будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_5 , нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Крім цього, на праві власності у позивача є чотири транспортні засоби.
Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Цей обов`язок є рівним щодо всіх дітей, незалежно від шлюбу.
Зменшення розміру аліментів негативно вплине на рівень життя та задоволення потреб спільної з відповідачкою дитини, на поточні потреби (харчування, одяг, розвиток, лікування тощо) та необхідний рівень фінансування для їх забезпечення.
Апелянт не надав достатніх та обґрунтованих доказів значного погіршення свого матеріального становища, яке б виправдовувало зменшення аліментів на дитину.
Апелянт у своїй апеляційній скарзі просить зменшити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини з 1/4 до 1/6 частини його заробітку. Однак, як вбачається з матеріалів справи, розмір аліментів, які апелянт сплачує на утримання іншої дитини від попереднього шлюбу, є значно меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що свідчить про непропорційне виконання ним свого обов`язку щодо утримання всіх своїх дітей.
При цьому в апеляційній скарзі посилається на те, що зобов`язаний утримувати трьох неповнолітніх дітей, розуміючи свій батьківський обов`язок, з метою створення необхідних та достатніх умов для забезпечення та розвитку всіх своїх дітей.
Разом з тим, низький розмір аліментів на інших дітей ставить під сумнів добросовісність апелянта та його прагнення справедливо виконувати свої батьківські обов`язки щодо всіх своїх дітей.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дітей, із сімейного стану платника аліментів, а саме, наявності у відповідача на утриманні двох неповнолітніх дітей від попередніх шлюбів, наявності у позивача нерухомого та рухомого майна, положень частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України, статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обмеження стягнення розміру аліментів (не більше половини заробітку) на трьох і більше дітей, співмірності та верховенства права, апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів, стягнутих з позивача на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, оскільки розмір, який нараховується державним виконавцем від середньої заробітної плати по регіону не є надмірним тягарем для позивача і відповідає інтересам дитини. 
Апеляційний суд вважає, що такий розмір аліментів є об`єктивним, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.
Враховуючи доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи докази, зокрема, стан здоров`я платника аліментів, апеляційний суд, з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), вважає, що визначений судом розмір аліментів, що підлягають стягненню з позивача у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) позивача, буде необхідним та достатнім для забезпечення розвитку дитини, відповідає достатньому життєвому рівню самого платника аліментів і не суперечить вимогам Закону.
Інші докази та обставини, на які посилається представник ОСОБА_18 в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з висновком суду стосовно установлення обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам і доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Щодо вимог апеляційної скарги про скасування додаткового рішення, суд виходить з наступного.
Під час розгляду справи по суті 07.01.2025 року представник відповідачки подала до суду заяву про стягнення понесених відповідачкою судових витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.
На підтвердження факту і розміру понесених судових витрат на правничу допомогу подано відповідні докази: договір про надання правничої допомоги від 30.07.2024 № 30/07/24-1, укладений між відповідачкою ОСОБА_2 та адвокатом Рудою Х. Д.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, додаткової угоди від 22.11.2024 № 22/11/24-1 д до договору про надання правничої допомоги № 30/07/24-1, згідно з умовами якої уточнено обсяг правничої допомоги та визначено вартість додатково наданих послуг у розмірі 9000,0 грн; платіжної інструкції від 22.11.2024 № 0.0.4024070096.1 на суму 2000,0 грн та платіжної інструкції від 20.12.2024 № 0.0.4083626696.1 на суму 7000,0 грн, про оплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_19 вартості правничої допомоги; акта передачі-приймання послуг з надання правничої допомоги від 06.01.2025, відповідно до якого загальна вартість послуг становить 9000,0 грн, з яких: 1000,0 грн – вартість консультацій, 2000,0 грн – вартість участі в судових засіданнях, 6000,0 грн – вартість ознайомлення з матеріалами справи, отримання доказів, написання та надсилання до суду відзиву у справі (2000,0 грн/год), всього 3 години (а. с. 98-103).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ураховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката відповідачки, виходячи з конкретних обставин справи, зокрема з того, що розгляд справи відбувався за правилами загального позовного провадження, під час її розгляду було призначено п`ять судових засідань, при цьому, хоч сама справа не є складною, проте засідання відкладались за клопотанням сторони позивача для надання додаткових доказів та враховуючи заперечення сторони позивача щодо неспівмірності та завищення розміру відповідних витрат, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи пропорційності задоволених і відхилених позовних вимог та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та анонсування відповідачкою витрат в розмірі 9 000 грн, колегія суддів вважає стягнутий додатковим рішенням розмір з позивача на користь відповідача на рівні 9000,00 гривень як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу таким, що відповідає заявленим до стягнення витратам на правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в : 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васютин Ярослав Володимирович, залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2025 року та додаткове рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                                І.О. Максюта
                                                                                В.М. Барков
                                                                                Л.В. Василишин
Повний текст постанови  складено 28 травня 2025 року.