ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року	Львів	Справа № 500/7245/24 пров. № А/857/5263/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляк В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,
з участю секретаря судового засідання                Ханащак С. І.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року (прийняте в м. Тернополі суддею Юзьківим М. І.; повне судове рішення складене 26 грудня 2024 року) в адміністративній справі № 500/7245/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

                                                       В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі також - ГУ ПФУ в Тернопільській області, Головне управління, позивач) звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також відповідач) у ВП № 64519445 від 19 листопада 2024 року про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01 листопада 2006 року по цей час ОСОБА_1 виплачується пенсія по інвалідності, як особі з інвалідністю другої групи (захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків. З часу призначення пенсії по серпень 2019 року середньомісячний заробіток для обчислення пенсії по інвалідності за період роботи у зоні відчуження розраховувався відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні. Після отримання роз`яснення Пенсійного фонду України про те, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, з 01 вересня 2019 року розмір пенсії перераховано із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження з виключенням цих сум. Пенсійну справу приведено у відповідність до норм законодавства з 01 вересня 2019 року.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року в справі № 607/1402/16-а визнано протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами та зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з урахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року №В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року. 
Вважає виконання вказаної постанови недоцільним, оскільки це призведе до зменшення пенсійних виплат ОСОБА_1 , а відтак така обставина є об`єктивною причиною, що унеможливила або значно ускладнила виконання рішення боржником та яка не залежала від його власного волевиявлення. 
На обґрунтування цього зазначає що, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 500/1317/21 у травні 2021 року проведено перерахунок з 01.09.2019 з урахуванням сум доплати за роботу у понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці, виданій Управлінням МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 № В/40.
Тобто, з 01.09.2019 пенсійну виплату перераховано із середньомісячного заробітку 17622,33 грн (1086,71*16,21622), з 01.05.2020 із заробітку 19560,82 грн (1206,25*16,21622) та з 01.03.2021 відповідно - 21712,55 грн (1338,94*16,21622), де 1086,71 грн, 1206,25 грн, 1338,94 грн - показник середньої заробітної плати для визначення середньомісячного заробітку при обчисленні пенсії на відповідну дату, 16,21622 - індивідуальний коефіцієнт заробітку за період роботи в зоні відчуження.
Після проведених перерахунків пенсії, а також з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» з 01.03.2021 та у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму, визначеного для непрацездатних осіб з 01.12.2021 розмір пенсійної виплати станом на січень 2022 року становить 16401,99 грн, в тому числі: 15 198,79 грн - основний розмір пенсії від середнього заробітку (21712,55*70%, де 70% - ступінь втрати професійної працездатності); 773,60 грн - підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи; 50,00 грн - щомісячна грошова допомога на прожиття особам з інвалідністю внаслідок війни другої групи відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про поліпшення матеріального становища інвалідів війни"; 379,60 грн - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам з інвалідністю другої групи з числа ліквідаторів 1-ї категорії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 № 1210.
На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 607/1402/16-а немає підстав для визначення середньомісячного заробітку за період з 01.01.2012 по 11.08.2015 відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні. Аналогічно за період з 12.08.2015 по 31.08.2019. За період з 01.01.2012 по 11.08.2015 сума доплати у зв`язку зі зняттям обмеження максимальним розміром менша за суму надміру виплаченої пенсії за цей же період у зв`язку з розрахунком середньомісячного заробітку з включенням сум доплат за роботу в понаднормовий час та за роботу у вихідні та святкові дні. Вказані доплати виключалися з розрахунку з 01.09.2019 без перерахунку за минулий час. У випадку виконання судового рішення з 01.01.2012 по 11.08.2015 буде переглянуто розмір середньомісячного заробітку за період з 01.01.2012 по 31.08.2019. З огляду на зазначене вважає, що виконувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року в справі № 607/1402/16-а недоцільно.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного дослідження обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги, з покликаннями на норми законодавства та фактичні обставини справи обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Зазначає, зокрема, що перерахунок пенсії згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі № 607/1402/16-а є недоцільним, оскільки він зменшує розмір пенсії.

Відповідач подав відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної інстанції є безпідставними та висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Покликався на те, що державний виконавець діяв у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», при тому, що відповідно до положень частин четвертої, п`ятої статті 19 вказаного Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій тощо.
Разом з тим зазначає, що з часу набрання законної сили постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі № 607/1402/16-а ГУ ПФУ у Тернопільській області навіть не намагалося її виконати, наполягаючи на недоцільності її виконання.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі № 607/1402/16-а визнано протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами та зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20 листопада 2020 року видано виконавчий лист у справі № 607/1402/16-а за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якого зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.

На підставі заяви стягувача, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», старшим державним виконавцем Відділу Дубчак М. З. 15 лютого 2021 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64519445 з виконання виконавчого листа № 607/1402/16-а, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20 листопада 2020 року. У цій постанові встановлено боржнику строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. 

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2021 року № 607/1402/16-а замінено сторону боржника з Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. 

Враховуючи викладене, керуючись статтями 8, 18 Закону № 1404-VIII, пунктом 14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, державним виконавцем замінено сторону виконавчого провадження боржника з Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Вимогою державного виконавця № 4188/04.1-24 від 19 квітня 2021 року зобов`язано боржника виконати вимоги виконавчого листа № 607/1402/16-а від 20 листопада 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області в повному обсязі.

На цю вимогу Головним управлінням надіслано Відділу повідомлення від 18 травня 2021 року, у якому зазначено, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року є недоцільним, оскільки зменшує розмір пенсійних виплат. 

Вимогою державного виконавця № 5763/04.1-24 від 08 червня 2021 зобов`язано боржника виконати вимоги виконавчого листа № 607/1402/16-а від 20 листопада 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Про результати виконання повідомити Відділ протягом десяти днів.

Згідно з повідомленням Головного управління від 25.06.2021 перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 є недоцільним, оскільки зменшує розмір пенсійних виплат. 

Повторно вимогу державного виконавця № 593/04.1-24 надіслано боржнику 19 січня 2022 року, у якій зобов`язано Головне управління надати повний розрахунок пенсійних виплат стягувачу та вказати суму заборгованості щодо пенсійних виплат.

У відповідь на вимогу Головне управління листом від 31 січня 2022 року надало такі пояснення:
«З 01.11.2006 по даний час ОСОБА_1 виплачується пенсія по інвалідності як особі з інвалідністю другої групи (захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків.
З часу призначення пенсії по серпень 2019 року середньомісячний заробіток для обчислення пенсії по інвалідності за період роботи у зоні відчуження розраховувався відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні.
Після отримання роз`яснення Пенсійного фонду України про те, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, з 01.09.2019 розмір пенсії перераховано із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження з виключенням цих сум. При цьому перерахунок середньомісячного заробітку та, відповідно, розміру пенсії за минулий період не проводився. Пенсійну справу приведено у відповідність до норм законодавства з 01.09.2019.
На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 500/1317/21 у травні 2021 року проведено перерахунок з 01.09.2019 з врахуванням сум доплати за роботу у понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці, виданій Управлінням МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 №В/40.
Таким чином, з 01.09.2019 пенсійну виплату перераховано із середньомісячного заробітку 17 622,33 грн (1086,71*16,21622), з 01.05.2020 із заробітку 19 560,82 грн (1206,25*16,21622) та з 01.03.2021 відповідно - 21 712,55 грн (1338,94*16,21622), де 1086,71 грн, 1206,25 грн, 1338,94 грн - показник середньої заробітної плати для визначення середньомісячного заробітку при обчисленні пенсії на відповідну дату, 16,21622 - індивідуальний коефіцієнт заробітку за період роботи в зоні відчуження.
Після проведених перерахунків пенсії, а також з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» з 01.03.2021 та у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму, визначеного для непрацездатних осіб з 01.12.2021 розмір пенсійної виплати станом на січень 2022 року становить 16401,99 грн, в тому числі:
15 198,79 грн - основний розмір пенсії від середнього заробітку (21 712,55*70%, де 70% - ступінь втрати професійної працездатності);
773,60 грн - підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи;
50,00 грн - щомісячна грошова допомога на прожиття особам з інвалідністю внаслідок війни другої групи відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про поліпшення матеріального становища інвалідів війни";
379,60 грн - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам з інвалідністю другої групи з числа ліквідаторів 1-ї категорії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 № 1210.
На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 500/1317/21 проведено нарахування доплати до пенсії за період з 01.09.2019 по 30.06.2021 в сумі 64 419,04 грн, яка обліковується в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (в електронній пенсійній справі).
На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі № 607/1402/16-а немає підстав для визначення середньомісячного заробітку за період з 01.01.2012 по 11.08.2015 відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні. Аналогічно за період з 12.08.2015 по 31.08.2019.
За період з 01.01.2012 по 11.08.2015 сума доплати у зв`язку зі зняттям обмеження максимальним розміром менша за суму надміру виплаченої пенсії за цей же період у зв`язку з розрахунком середньомісячного заробітку з включенням сум доплат за роботу в понаднормовий час та за роботу у вихідні та святкові дні. Вказані доплати виключалися з розрахунку з 01.09.2019 року без перерахунку за минулий час.
У випадку виконання судового рішення з 01.01.2012 по 11.08.2015 буде переглянуто розмір середньомісячного заробітку за період з 01.01.2012 по 31.08.2019.
Тому виконувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі № 607/1402/16-а недоцільно».

Надалі державним виконавцем неодноразово направлялися на адресу Головного управління вимоги про виконання все того ж рішення суду (вимоги від 17 лютого 2022 року, 02 грудня 2022 року, 28 березня 2023 року).

Головне управління на кожну з вимог державного виконавця надавало відповіді від 18 березня 2022 року, 20 грудня 2022 року, 17 квітня 2023 року про недоцільність перерахунку пенсії ОСОБА_1 

23 січня 2024 року старшим державним виконавцем Відділу Гулькою В. І. винесено постанову про накладення штрафу ВП № 64519445, якою за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця накладено на боржника Головне управління штраф у розмірі 5100 грн. У постанові зазначено, що станом на 23 січня 2024 року боржником не надано документальне підтвердження повного виконання рішення суду у справі № 607/1402/16-а Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, а також не повідомлено поважні причини такого невиконання.

Цього ж дня державним виконавцем направлено вимогу № 705/031-25 на адресу Головного управління про виконання все того ж рішення суду.

Після накладення штрафу листом від 05.02.2024 Головне управління в черговий раз повідомило державного виконавця про недоцільність виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі № 607/1402/16-а, оскільки це призведе до зменшення пенсійних виплат ОСОБА_1 . 

Постановою старшого державного виконавця Відділу Гулька В.І від 19.11.2024. у виконавчому провадженні № 64519445 накладено штраф на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у розмірі 10 200 грн за невиконання рішення у справі № 607/1402/16-а та вимог державного виконавця.

Вважаючи зазначену постанову державного виконавця про накладення штрафу від 19.11.2024 № 64519445 неправомірною, ГУ ПФУ в Тернопільській області оскаржило її до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що постановою від 23.01.2024 ВП № 64519445 старшим державним виконавцем Відділу Гулькою В. І. вже було накладено на боржника Головне управління штраф у розмірі 5100 грн, державний виконавець, враховуючи подальше невиконання рішення суду боржником, не мав іншого законного варіанту поведінки як накласти на нього штраф у подвійному розмірі.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Вказане в повній мірі узгоджується з приписами статті 370 КАС України.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

За приписами статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини перша, друга статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:
- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 
- накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За змістом абзацу першого частини четвертої статті 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. 
Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Боржник зобов`язаний, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (абзац перший частини шостої статті 26 Закону № 1404-VIII).

Частинами першою, другою статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини  першої статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Тобто, підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Водночас, умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: 
- невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) та 
- відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).

Поважними, в розумінні норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Водночас ГУ ПФУ в Тернопільській області не повідомляло про наявність поважних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання боржником вказаного судового рішення до винесення постанови про накладення штрафу.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності підстав для відповідальності позивача як боржника у виконавчому провадженні № 64519445, суд виходить із змісту постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 607/1402/16-а та виконавчого листа виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20 листопада 2020 року.
За змістом судового рішення Головне управління зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.
Позиція боржника у цій справі зводиться до того, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з урахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року проводити недоцільно, бо це приведе до її зменшення.

Суд звертає увагу позивача, що вказані ним у позовній заяві доводи вже були оцінені судом у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі № 500/811/24, яке набрало законної сили та яким відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови держаного виконавця Відділу ВП № 64519445 від 23 січня 2024 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання того ж виконавчого листа від 20.11.2020 у справі № 607/1402/16-а, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.
Проте, з часу набрання вказаним рішенням суду законної сили боржник і не намагався виконати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 607/1402/16-а, наполягаючи на недоцільності її виконання.

Загалом доводи апелянта спростовані зазначеними вище аргументами; решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог та необхідність відмови в їх задоволенні.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року в адміністративній справі № 500/7245/24– без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 15 травня 2025 року, у зв`язку з перебуванням судді 
Р. Й. Коваля на лікарняному.