ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 березня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/12192/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
секретарі судового засідання Личкатої Н.О.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року в адміністративній справі №160/12192/23 (головуючий суддя першої інстанції Верба І.О., повний текст рішення складено 26.10.2023 року) за  позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування наказів та розрахунків, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 01.06.2023 року (згідно поштової накладної) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
1)  визнати протиправними дії Міністерства оборони України (код 00034022), Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) у відношенні позивача щодо неналежних:
- розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років;
- алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки;
- індексації грошового забезпечення;
- нарахування та виплати грошового забезпечення;
- нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні зі служби за частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (абзац 2 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»);
- нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних основної та додаткової відпусток за 2022-2023 роки;
- нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
- нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні;
2)  скасувати:
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 №30 від 31.01.2023 (по стройовій частині);
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 №75 від 15.03.2023 (по стройовій частині);
у відношенні позивача щодо неналежних:
- розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років;
- алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористаних основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки;
зазначивши у відповідному місці: «Вислуга років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , станом на 31.01.2023 року складає:
- календарна 14 років 10 місяців 22 дні;
- пільгова 05 років 10 місяців 21 день;
- загальна 20 років 09 місяців 13 днів.»;
3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 належним чином нарахувати і виплатити йому грошове забезпечення з урахуванням:
- посадового окладу в розмірі 5360 грн.;
- окладу за військовим званням «солдат» в розмірі 980 грн.;
- індексації грошового забезпечення;
за період з 05.04.2022 року по 31.12.2022 року включно з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», починаючи з 05.04.2022 року, доплативши з вказаних сум єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 належним чином нарахувати і виплатити йому грошове забезпечення з урахуванням:
- посадового окладу в розмірі 5530 грн.;
- окладу за військовим званням «солдат» в розмірі 1010 грн.;
- індексації грошового забезпечення;
за період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року включно з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», починаючи з 01.01.2023 року, доплативши з вказаних сум єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
5) стягнути солідарно з Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 на його користь Чернеша:
- грошову допомогу при звільненні зі служби за частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (абзац 2 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») в сумі 500963,05 грн.;
- недонараховану та недоплачену грошову компенсації за всі невикористані дні щорічних основної та додаткової відпусток за 2022-2023 роки в сумі 224534,16 грн.;
- моральну шкоду в сумі 1000000 грн.;
всього на загальну суму 1725497,21 грн.;
6) зобов`язати Міністерство оборони України, Військову частину НОМЕР_1 належним чином нарахувати і виплатити йому середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2023 року по день набрання рішенням законної сили включно з проведенням необхідних нарахувань відповідно до чинного законодавства;
7) при винесенні рішення судові витрати стягнути солідарно з Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 на його користь;
8) зобов`язати Міністерство оборони України, Військову частину НОМЕР_1 подати до суду звіт про повне виконання судового рішення протягом 10 денного строку з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
          Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 за період з 05.04.2022 по 31.01.2023 без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом станом на 01.01.2022 та на 01.01.2023.
          Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 сум грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної та додаткової відпусток без урахування розміру грошового забезпечення за січень 2023 року, обчисленого з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
          Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби без урахування розміру грошового забезпечення за січень 2023 року, обчисленого з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
          Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум:
- грошового забезпечення за період з 05.04.2022 по 31.12.2022 включно із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови Кабінету ММУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з нарахуванням та сплатою сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
- грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 включно із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з нарахуванням та сплатою сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
- грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної та додаткової відпусток з урахуванням розміру грошового забезпечення за січень 2023 року, обчисленого з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з урахуванням розміру грошового забезпечення за січень 2023 року, обчисленого з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
          Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування при обчисленні вислуги років ОСОБА_1 часу проходження служби, протягом якого ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції з 06.10.2014 по 06.03.2015 та з 31.03.2015 по 06.09.2015 у складі військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
Визнано протиправним оголошення в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 №30 від 31.01.2023 (по стройовій частині), в редакції наказу командира військової частини НОМЕР_1 №75 від 15.03.2023 (по стройовій частині), календарної, пільгової та загальної вислуги років ОСОБА_1 без урахування календарної вислуги 14 років 10 місяців 21 день та без урахування періоду проходження військової служби у пільговому обчисленні з 06.10.2014 по 06.03.2015 та з 31.03.2015 по 06.09.2015 як періоду участі в антитерористичній операції у складі військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
          Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 :
- здійснити ОСОБА_1 обчислення на пільгових умовах періоду проходження військової служби з 06.10.2014 по 06.03.2015 та з 31.03.2015 по 06.09.2015, як часу проходження служби, протягом якого ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції з 06.10.2014 по 06.03.2015 та з 31.03.2015 по 06.09.2015 у складі військової частини польова пошта НОМЕР_4 ;
- внести зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 30 від 31.01.2023 (по стройовій частині), в редакції наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 75 від 15.03.2023 (по стройовій частині), із оголошенням календарної вислуги років - 14 років 10 місяців 21 день, із включенням до пільгової та загальної вислуги років ОСОБА_1 такої календарної вислуги років та періоду проходження військової служби на пільгових умовах з 06.10.2014 по 06.03.2015 та з 31.03.2015 по 06.09.2015, як часу проходження служби, протягом якого ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції з 06.10.2014 по 06.03.2015 та з 31.03.2015 по 06.09.2015 у складі військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процессуального права. Суд за власною ініціативою витребовував докази та таємно від усіх приєднував до матеріалів справи, що свідчить про упередженість суду. Звертає увагу, що встановлення вислуги років не було предметом спору та розгляду у справі №804/14894/15, на яку суд посилається в оскаржуваному рішенні. Судом не вірно обраховано календарну та пільгову вислугу років, оскільки не враховано його участі в бойових діях в період з 06.03.2015 року по 21.03.2015 року, а також судом не взято до уваги довідку Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області від 23.02.2006 року. Крім того, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності порушень при обчисленні та нарахуванні індексації, оскільки при зміні базового місяця індексацію слід нарахувати та сплатити по новому. Позивач зазначає, що висновок суду про передчасність вимог щодо виплати компенсації з урахуванням індексу інфляції також є помилковим, оскільки відповідачі вже не в повному обсязі нарахували грошове забезпечення, а відтак компенсація без рішення суду не буде ними нарахована та виплачена. Крім того, судом безпідставно зроблено висновок, що позивач отримував одноразову грошову допомогу у жовтні 2005 року, але до позовної заяви надавалась копія постанови Саксаганського районного суду м.Кривого рогу Дніпропетровської області від 28.09.2010 року у справі №2а-1241/10, залишеної без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, з якої вбачається, що у виплаті вказаної допомоги йому відмовлено. Також судом протиправно відмовлено у нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку, пославшись на передчасність такої вимоги, що суперечить ефективності захисту прав позивача. Щодо моральної шкоди, позивач, посилаючись на п.п.200 рішення суду, зазначає, що суд, визнавши що порушення прав позивача викликало в останнього негативні емоції, відмовив у стягненні моральної шкоди, переклавши обов`язок доведення наявності такої шкоди на позивача, що суперечить тлумаченню норм матеріального та процесуального права, викладеним в рішеннях Верховного Суду України, Верховного Суду та ЄСПЛ. Крім того, у подібних правовідносинах суди задовольняли позовні вимоги, в той час як суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні відмовив позивачу, що є різним ставленням до осіб, які перебувають в однаковій ситуації, що є дискримінацією позивача.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скарги, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Міністерство оборони України відзив на апеляційну скаргу не подавало.
Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції в режимі відеоконференції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.
Представники відповідачів подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
          Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення серії НОМЕР_5 від 23.11.2015 року, згідно якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
          Згідно трудової книжки серії НОМЕР_6 , дата заповнення 25.10.2005 року, до вступу на службу в органи внутрішніх справ України трудового стажу не мав.
          запис 1: 01.10.1992: проходив службу в органах внутрішніх справ України безперервно тринадцять років двадцять чотири дні; підстава наказ ГУ УВС №41 о/с від 21.09.1992; наказ УМВС №209 о/с від 24.10.2005;
запис 2: 25.10.2005: (13 років 00 місяців 24 дні).
          Листом Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області від 23.02.2006 року №2/Ч-6з позивача повідомлено, що згідно наказу начальника УМВС України в Дніпропетровській області №202 о/с від 24.10.2005 року позивач звільнений з органів МВС України з 25.10.2005 року за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.
          Крім того, в листі зазначено, що в період з 23.03.1994 року до 18.06.1997 року позивач працював на посаді оперуповноваженого оперативно-розшукового відділу УВП-80 УМВС України в Дніпропетровській області, де стаж у пільговому обчисленні нараховується з розрахунку 30 діб за 40 діб, і складає 03 роки 09 місяців 03 дні (у календарному обчисленні - 02 роки 09 місяців 25 днів); в період з 18.06.1997 року до 20.12.2000 року працював на посадах оперуповноваженого підрозділів карного розшуку Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області, де стаж у пільговому обчисленні нараховується з розрахунку 1 місяць за 1,5 місяця, і складає 04 роки 07 місяців 18 днів (у календарному обчисленні - 03 роки 05 місяців 02 дні).
          Згідно довідки Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області №802 від 18.05.2006 року ОСОБА_1 дознаватель Довгінцівського РВКМУ звільнений з 25.10.2005 року за ст.64 «ж» (за власним бажанням) згідно наказу №202 о/с від 24.10.2005 року. На день звільнення вислуга склала 13 років 00 місяців 24 дні згідно наказу №108 від 01.10.2004 року. При звільненні з РВКМУ без права на пенсію вихідна допомога не виплачується згідно статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців» з березня 2005 року.
          Згідно військового квитка серії НОМЕР_7 :
- пункт 9: 06.09.2014 за мобілізацією призваний у Збройні Сили України;
- пункт 10: 06.09.2015 на підставі Указу Президента України №328 від 12.06.2015 звільнений (демобілізований) в запас;
- пункт 11: 05.04.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний у Збройні Сили України;
- пункт 12: 31.01.2023 на підставі наказу ком.в/ч НОМЕР_1 № 24-рс від 24.01.2023 звільнений за ст.26 ч.4 п.2 п/п «г» ЗУ «Про в/о та в/с»;
- пункт 17. Проходження військової служби: в/ч пп НОМЕР_4 , дата зарахування в списки в/ч 06.09.2014 наказ №14к, дата виключення зі списків в/ч 06.09.2015 наказ №248;
- пункт 20. Відомості про державні нагороди, участь у боях, бойових діях де, коли в складі якої в/ч в якій посаді): в періоди 06.10.2014 - 06.03.2015, 21.03.2015 - 06.09.2015 брав участь в АТО в складі в/ч пп НОМЕР_4 (Сектор «С» та «В» на посаді гранатометника).
          Наказом командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 05.09.2015 №248 рядового ОСОБА_1 , гранатометника 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти відповідно до Указу Президента України від 12.06.2015 №328/2015 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 №607 «Про часткову мобілізацію» з 06.09.2015 звільнено у запас за пунктом «ґ» (у разі оголошення демобілізації) частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 06.09.2015 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
          Згідно довідки пп В0826 від 06.09.2015 року №2875 рядовий ОСОБА_1 дійсно в період з 06.10.2014 року по 06.09.2015 року безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.
          Згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.04.2022 року №85 рядового ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого навідника 1 гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 2 гірсько-штурмового батальйону, НОМЕР_8 , шпк «солдат», посадовий оклад 2910 грн.. Вважати таким, що з 05.04.2022 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків, встановлено оклад за посадою на місяць; визначено виплачувати надбавку за особливості проходження служби в розмірі 100% до посадового окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.
          Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.01.2023 року №30 солдата ОСОБА_1 , старшого навідника 1 гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 2 гірсько-штурмового батальйону, звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому окладу) від 24.01.2023 року №24-РС на підставі статті 26 частини 1 пункту «а» (у запас), частини 4 пункту 2 підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ зі змінами, вважати, що справи та посаду здав 31.01.2023 року. З 31.01.2023 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, вважати таким, що припинив участь в бойових діях в складі військової частини НОМЕР_1 та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Кривий Piг;
- виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, затверджену постановою КМУ від 17.09.2014 №460 в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення - 09 місяців;
- оголосити вислугу років станом на 31.01.2023: календарна: 01 р. 09 м. 26 дн.;
- виплатити надбавку за особливості проходження служби в розмірі 100% до посадового окладу, за військове звання та надбавки за вислугу років за відпрацьований період січня 2023 року;
- виплатити щомісячну премію в розмірі 301% за відпрацьований період січня 2023 року;
- виплатити додаткову винагороду відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року у розмірі 100000 грн. за відпрацьований період січня 2023 року;
- щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась;
- виплатити грошову компенсацію за невикористані 20 діб щорічної основної відпустки за 2022 рік;
- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не виплачена;
- підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.01.2023 № 24-РС, рапорт про здачу справ та посади від 31.01.2023.
Надана позивачем до матеріалів справи довідка від 16.02.2023 року №146/60/121 про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 05.04.2022 року по 31.01.2023 року не придатна, а тому судом до уваги не приймається.
          Позивач 20.02.2023 року звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою, в якій просив виправити відомості щодо вислуги років, днів невикористаної відпустки та сум їх компенсації, виплатити такі суми, нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні, надати довідку про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України за період з 05.04.2022 року по 31.01.2023 року, визначивши вислугу років день за три, виплатити компенсацію вартості недоотриманого речового майна, нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
          ВЧ НОМЕР_1 листом від 30.03.2023 року №146/53/688 у відповідь на заяву позивача від 20.02.2023 року повідомила про внесення змін до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.01.2023 року №30 та перерахунку належних виплат при звільненні:
1) згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2023 року №30 при звільненні з військової служби були здійснені наступні виплати:
- оклад за військовим званням: 530, період 01.01.-31.01.2023, розрахунок 530/31х31, сума 530;
- посадовий оклад: 2910, період 01.01.-31.01.2023, розрахунок 2910/31х31, сума 2910;
- відсоткова надбавка за вислугу років: 35%, період 01.01.-31.01.2023, розрахунок (530 + 2910) х 35%, сума 1204;
- надбавка за особливості проходження служби: 100%, період 01.01.-31.01.2023, розрахунок (530 + 2910 + 1204) х 100%, сума 4644;
- премія: 301%, період 01.01.-31.01.2023, розрахунок 2910 х 301%, сума 8759,10;
- додаткова винагорода відповідно до ПКМУ № 168 від 28.02.2022: 100000, період 01.01.-31.01.2023, розрахунок 100000 / 31 х 31, сума 100000;
- допомога при звільненні: 4% за кожний повний календарний місяць служби; період 1 р. 09 м. 26 дн. (9 місяців), розрахунок 530 + 2910 + 1204 + 4644 + 8759,10 = 18047,10 х 4% х 9, сума 6496,96;
- грошова компенсація за невикористану відпустку за 2022 рік: 18047,10 грн/міс., період 20 діб, розрахунок 18047,10 / 30 х 20, сума 12031,40;
- всього нараховано: 136575,46;
- зараховано на картковий рахунок ОСОБА_1 136575,46 грн 13.02.2023;
2) згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.03.2023 року №75 про внесення змін до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.01.2023 року №30 здійснено наступний перерахунок та доплату коштів:
- відсоткова надбавка за вислугу років: 5%, період 01.01.-31.01.2023, розрахунок (530 + 2910) х 5%, сума 172;
- надбавка за особливості проходження служби: 100%, період 01.01.-31.01.2023, розрахунок 172 х 100%, сума 172;
- допомога при звільненні: 4% за кожний повний календарний місяць служби; період 1 р. 09 м. 26 дн. (9 місяців), розрахунок (172 + 172) х 4% х 9, сума 123,84;
- грошова компенсація за невикористану відпустку за 2022 рік: 18391,10 грн/міс., період 54 доби (23 доби 2022 рік, 3 доби 2023 рік, 28 днів УБД), розрахунок 18391,10 / 30 х 54 – 12031,40 (виплачено), сума 21072,58;
- всього нараховано: 21540,42;
- зараховано на картковий рахунок ОСОБА_1 21540,42 грн. 25.03.2023;
- грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 18115,23 грн. зарахована на картковий рахунок 30.03.2023;
- повідомляємо, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 індексація грошового забезпечення з 01.01.2023 не проводиться;
- щодо компенсації за неотримане речове майно - повідомляємо, що дана компенсація передбачена лише військовослужбовцям, які проходили військову службу за контрактом.
          Додатком до листа від 30.03.2023 року №146/53/688 є, зокрема, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2023 року №75.
          Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.03.2023 № 75, до пункту 19 параграфу 2 наказу від 31.01.2023 року №30 внесені зміни:
- солдата ОСОБА_1 , старшого навідника 1 гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 2 гірсько-штурмового батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому окладу) від 24.01.2023 № 24-РС на підставі статті 26 частини 1 пункту «а» (у запас), частини 4 пункту 2 підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ зі змінами, вважати, що справи та посаду здав 31.01.2023 року. З 31.01.2023 року виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, вважати таким, що припинив участь в бойових діях в складі військової частини НОМЕР_1 та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Кривий Piг;
- виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення - 09 місяців;
- оголосити вислугу років станом на 31.01.2023: календарна: 14 р. 10 м. 20 дн., пільгова: 01 р. 07 м. 14 дн., загальна: 16 р. 06 м. 04 дн.;
- виплатити надбавку за особливості проходження служби в розмірі 100% до посадового окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за відпрацьований період січня 2023 року;
- виплатити щомісячну премію в розмірі 301% за відпрацьований період січня 2023 року;
- виплатити додаткову винагороду відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 у розмірі 100000 грн. за відпрацьований період січня 2023 року;
- щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась;
- виплатити грошову компенсацію за невикористані 23 доби щорічної основної відпустки за 2022 рік;
- щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалась;
- виплатити грошову компенсацію за невикористані 3 доби щорічної основної відпустки за 2022 рік. Виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік;
- виплатити грошову компенсацію за невикористані 28 діб додаткової відпустки. передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 рік відповідно до вимог наказу Міноборони України від 07.06.2018 №260;
- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не виплачена.
          Згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 від 28.03.2023 року №3439 солдат запасу ОСОБА_1 дійсно в період з 09.04.2022 року по 31.01.2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи на території Запорізької, Херсонської, Донецької областей.
          Згідно із довідкою про нараховане та виплачена грошове забезпечення від 19.07.2023 року №195-ЮС військовослужбовцю ОСОБА_1 за період з 05.04.2022 по 31.01.2022 нараховано та виплачено наступні види грошового забезпечення:
- за квітень 2022: вислуга років для виплати надбавки 1.0.26, оклад за військовим званням 459,33 грн., посадовий оклад 2522 грн., надбавка за вислугу років 754,33 грн., надбавка за виконання особливості проходження служби 3726,67 грн., премія 7591,22 грн., індексація 582,70 грн., ГВ за АТО інші місця 26000 грн, ГВ за АТО РОП 51333,33 грн., всього нараховано 92960,58 грн.; утримано: ПДФО 16732,90 грн., військовий збір 1394,41 грн, компенсація ПДФО16732,90 грн.; до виплати: 91566,17 грн.;
- за травень 2022: вислуга років для виплати надбавки 14.1.24, оклад за військовим званням 530 грн., посадовий оклад 2910 грн., надбавка за вислугу років 1204 грн., надбавка за виконання особливості проходження служби 4644 грн., грошова допомога до 5 травня 1491 грн., премія 8759,10 грн., перерахунок вислуги років 596,28 грн., ГДО 18047,10 грн., індексація 913,01 грн., ГВ за АТО інші місця 30000 грн., ГВ за АТО РОП 70000 грн., всього нараховано 139094,49 грн.; утримано: ПДФО 24768,63 грн., військовий збір 2064,06 грн., компенсація ПДФО 24768,63 грн.; до виплати: 137030,43 грн.;
- за червень 2022: вислуга років для виплати надбавки 14.2.24, оклад за військовим званням 530 грн., посадовий оклад 2910 грн., надбавка за вислугу років 1204 грн., надбавка за виконання особливості проходження служби 4644 грн., премія 8759,10 грн., індексація 1017,21 грн., ГВ за АТО інші місця 30000 грн., ГВ за АТО РОП 70000 грн., всього нараховано 119064,31 грн.; утримано: ПДФО 21431,58 грн., військовий збір 285,96 грн., компенсація ПДФО 21431,58 грн.; до виплати: 118778,35 грн.;
- за липень 2022: вислуга років для виплати надбавки 14.3.24, оклад за військовим званням 530 грн., посадовий оклад 2910 грн., надбавка за вислугу років 1204 грн., надбавка за виконання особливості проходження служби 4644 грн., премія 8759,10 грн., індексація 1066 грн., ГВ за АТО інші місця 30000 грн., ГВ за АТО РОП 70000 грн., всього нараховано 119113,10 грн.; утримано: ПДФО 21440,23 грн., компенсація ПДФО 21440,36 грн.; до виплати: 119113,10 грн.;
- за серпень 2022: вислуга років для виплати надбавки 14.4.24, оклад за військовим званням 530 грн., посадовий оклад 2910 грн., надбавка за вислугу років 1204 грн., надбавка за виконання особливості проходження служби 4644 грн., премія 8759,10 грн., індексація 1281,80 грн., ГВ за АТО інші місця 30000 грн., ГВ за АТО РОП 70000 грн., всього нараховано 119328,90 грн.; утримано: ПДФО 21479,20 грн., компенсація ПДФО 21479,20 грн.; до виплати: 119328,90 грн.;
- за вересень 2022: вислуга років для виплати надбавки 14.5.24, оклад за військовим званням 530 грн., посадовий оклад 2910 грн., надбавка за вислугу років 1204 грн., надбавка за виконання особливості проходження служби 4644 грн., премія 8759,10 грн., індексація 1281,80 грн., ГВ за АТО інші місця 30000 грн., ГВ за АТО РОП 70000 грн., всього нараховано 119328,90 грн.; утримано: ПДФО 21479,20 грн., компенсація ПДФО 21479,20 грн.; до виплати: 119328,90 грн.;
- за жовтень 2022: вислуга років для виплати надбавки 14.6.24, оклад за військовим званням 530 грн., посадовий оклад 2910 грн., надбавка за вислугу років 1204 грн., надбавка за виконання особливості проходження служби 4644 грн., премія 8759,10 грн., індексація 1281,80 грн., ГВ за АТО інші місця 30000 грн., ГВ за АТО РОП 70000 грн., всього нараховано 119328,90 грн.; утримано: ПДФО 21479,20 грн., компенсація ПДФО 21479,20 грн.; до виплати: 119328,90 грн.;
- за листопад 2022: вислуга років для виплати надбавки 14.7.24, оклад за військовим званням 530 грн., посадовий оклад 2910 грн., надбавка за вислугу років 1204 грн., надбавка за виконання особливості проходження служби 4644 грн., премія 8759,10 грн., матеріальна допомога для вирішення СПП 6226,25 грн., індексація 1424,80 грн., ГВ за АТО інші місця 30000 грн., ГВ за АТО РОП 70000 грн., всього нараховано 125698,15 грн.; утримано: ПДФО 22625,67 грн., військовий збір 93,36 грн., компенсація ПДФО 22625,67 грн.; до виплати: 125604,76 грн.;
- за грудень 2022: вислуга років для виплати надбавки 14.8.24, оклад за військовим званням 530 грн., посадовий оклад 2910 грн., надбавка за вислугу років 1204 грн., надбавка за виконання особливості проходження служби 4644 грн., премія 8759,10 грн., індексація 1470,83 грн., ГВ за АТО інші місця 30000 грн., ГВ за АТО РОП 70000 грн., всього нараховано 119517,93 грн.; утримано: ПДФО 21513,23 грн., компенсація ПДФО 21513,23 грн.; до виплати: 119517,93 грн.;
- за січень 2023: вислуга років для виплати надбавки 16.5.4, оклад за військовим званням 530 грн, посадовий оклад 2910 грн., надбавка за вислугу років 1376 грн., надбавка за виконання особливості проходження служби 4816 грн., премія 8759,10 грн., ГДО 18391,10 грн., вихідна допомога 6620,80 грн., грошова компенсація НВ 33103,98 грн., ГВ за АТО інші місця 30000 грн., ГВ за АТО РОП 70000 грн., всього нараховано 176506,98 грн.; утримано: ПДФО 28460,86 грн., військовий збір 275,87 грн., компенсація ПДФО 28460,86 грн; до виплати: 176213,11 грн..
Згідно із довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 19.07.2023 року №196/ЮС про суму індексації згідно постанови КМУ від 17.07.2003року №1078, яка виплачена ОСОБА_1 за період з 05.04.2023 року по 31.01.2023 року з розрахунку базового місяця «березень 2018 року»:
1) за 2022 рік:
- квітень: величина приросту ІСП: 27,1%; сума, яка підлягає індексуванню: 2481 грн.; нараховано та виплачено індексації: 582,70 грн.;
- травень: величина приросту ІСП: 36,8%; сума, яка підлягає індексуванню: 2481 грн.; нараховано та виплачено індексації: 913,01 грн.;
- червень: величина приросту ІСП: 41%; сума, яка підлягає індексуванню: 2481 грн.; нараховано та виплачено індексації: 1017,21 грн.;
- липень: величина приросту ІСП: 41%; сума, яка підлягає індексуванню: 2600 грн.; нараховано та виплачено індексації: 1066 грн.;
- серпень: величина приросту ІСП: 49,3%; сума, яка підлягає індексуванню: 2600 грн.; нараховано та виплачено індексації: 1281,80 грн.;
- вересень: величина приросту ІСП: 49,3%; сума, яка підлягає індексуванню: 2600 грн.; нараховано та виплачено індексації: 1281,80 грн.;
-  жовтень: величина приросту ІСП: 49,3%; сума, яка підлягає індексуванню: 2600 грн.; нараховано та виплачено індексації: 1281,80 грн.;
- листопад: величина приросту ІСП: 54,8%; сума, яка підлягає індексуванню: 2600 грн.; нараховано та виплачено індексації: 1424,80 грн.;
-  грудень: величина приросту ІСП: 54,8%; сума, яка підлягає індексуванню: 2684 грн.; нараховано та виплачено індексації: 1470,83 грн.;
2) за 2023 рік: в 2023 році призупинено виплату індексації згідно з вимогами абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»;
- разом нараховано за період з 05.04.2023 року по 31.01.2023 року : 10319,95 грн..
Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій досліджено рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 року у справі №804/14894/15. 
          Так, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 року частково задоволено позовні вимоги, зокрема: 
          Стягнуто з ВЧ НОМЕР_9 на користь ОСОБА_1 :
- одноразову грошову допомогу у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 в сумі 2123,55 гривень;
- грошову компенсацію за 13 невикористаних днів щорічної основної відпустки у сумі 3042 гривень.
          Зобов`язано ВЧ НОМЕР_9 перерахувати до Пенсійного фонду України за ОСОБА_1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року.
          Постановою Верховного суду від 28.10.2020 року у справі №804/14894/15 постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 року залишено в силі, змінивши в частині її мотивів. 
          Так, судом касаційної інстанції встановлено:
- 30.1. Пунктами 1-5 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою КМУ від 17.09.2014 року №460 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
- 30.2. Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
- 30.3. Розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови КМУ №393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» та виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.
- 30.4. Виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.
- 30.5. Враховуючи обставини звільнення з військової служби після прийняття рішення про демобілізацію, позивач відповідно до приписів Постанови КМУ №460 набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород) на день звільнення.
- 31. Судами встановлено, що згідно з наказом УМВС України в Дніпропетровській області від 24.10.2005 року №202 о/с, ОСОБА_1 був звільнений з посади дізнавача Довгінцівського РВ Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області з 25 жовтня 2005 року за п.«ж» статті 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 №114.
- 31.1. Календарний строк проходження позивачем служби (з урахуванням строку служби в органах внутрішніх справ 13 років 00 місяців 24 дні) на момент звільнення з військової служби складав 14 років 00 місяців 25 днів.
- 31.2. Тобто, на момент звільнення зі служби в органах внутрішніх справ в жовтні 2005 року позивач, як працівник органів внутрішніх справ, який звільнився зі служби за власним бажанням мав право на отримання грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до пункту другого статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
- 32. Водночас частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» врегульовано порядок виплати одноразової допомоги особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за умови якщо вони мають право на пенсію за цим Законом.
- 33. За таких обставин, Верховний Суд критично ставиться до тверджень позивача щодо протиправності дій відповідачів щодо не виплати йому грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу для виплати грошової допомоги у відповідності до пункту другого Порядку №460, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що на момент звільнення з органів внутрішніх справ в 2005 році позивач не набув право на пенсію за вислугу років, і виплата вихідної допомоги у відповідності до частини другої статті 9 Закону України «Про пенсійне осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» йому не підлягала.
- 34. Як встановлено судом апеляційної інстанції наказом командира ВЧ НОМЕР_4 №248 від 05.09.2015 визначено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу на підставі Постанови КМУ №460 у розмірі 4% за кожен повний місяць служби за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року включно.
- 35. З наявної в матеріалах справи довідки ВЧ НОМЕР_4 №2755 від 05.09.2015 вбачається, що розмір грошового забезпечення позивача за останній місяць перед звільненням, тобто серпень 2015 року, становив 7020 гривень, а тому до виплати позивачу підлягає сума вищезазначеної одноразової грошової допомоги за 11 місяців служби в розмірі 3088,80 гривень (7020 х 4% = 280,80 х 11).
- 36. Водночас судом апеляційної інстанції встановлено, що на картковий рахунок позивача 08.09.2015 року зараховано 965,25 гривень вищезазначеної одноразової грошової допомоги, що є порушенням Постанови КМУ №460.
- 36.1. А тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_4 щодо нарахування та виплати зазначеної допомоги позивачу підлягає частковому задоволенню.
- 36.2. Оскільки ВЧ НОМЕР_4 та ВЧ НОМЕР_10 розформовані, правонаступником яких визначено ВЧ НОМЕР_9 , на користь позивача підлягає стягненню з ВЧ НОМЕР_9 грошова допомога на суму 2123,55 гривень (3088,80 гривень - 965,25 гривень).
- 59. Враховуючи те, що позивач був призваний на військову службу по мобілізації, проходження такого виду військової служби врегульовані нормами спеціального законодавства, при цьому він не перебував у трудових стосунках з Міністерством оборони України шляхом укладання контракту на проходження військової служби, Верховний Суд зазначає, що підстави застосування норм статей 116, 117 КЗпП України щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та його стягнення з відповідачів у визначеному позивачем розмірі 267078,33 гривень відсутні.
          Позивач, не погодившись із діями та наказами відповідача щодо обрахування належних йому сум грошового забезпечення під час служби та при звільненні, календарної вислуги та інш., оскаржив такі дії та накази до суду.

  Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Щодо розміру прожиткового мінімуму, апеляційний суд зазначає, що законодавець щорічно встановлював розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб:
- 2018 рік: стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року №2246-VIII: установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць з 01.01.2018 року у розмірі 1762 гривні для працездатних осіб;
- 2019 рік: пункт 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року №2629-VIII: установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2018 року;
- 2020: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року №294-IX установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року у розмірі 2102 гривні;
- 2021: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року №1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для:
-- працездатних осіб: з 1 січня у розмірі 2270 грн.;
-- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня у розмірі 2102 грн.;
- 2022 рік: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року №1928-IX установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для:
-- працездатних осіб: з 1 січня у розмірі 2481 грн.;
-- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня у розмірі 2102 грн.;
- 2023 рік: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для:
-- працездатних осіб - 2684 гривні;
-- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні.
Верховний Суд неодноразово давав оцінку застосуванню пункту 4 Постанови №704 з урахуванням щорічної зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З 01.01.2020 року положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно із Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, грошового забезпечення.
          При цьому, пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
          Обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року.
          Пункт 4 Постанови №704 станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року встановлював залежність розміру посадового окладу та окладу за військовим званням саме від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.
          Суд першої інстанції вірно зазначив, що заявлений спір не стосується правовідносин, у яких застосовується «прожитковий мінімум для працездатних осіб для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами», оскільки пункт 4 Постанови №704 пов`язує збільшення розмірів окладів саме зі зростанням «прожиткового мінімуму для працездатних осіб», а позивач як військовослужбовець не займав посаду працівника іншого державного органу. Таким чином, позивач не був працівником державного органу, а проходив військову службу у військовій частині.
          Як зазначалось вище, судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у спірний період розмір грошового забезпечення позивача обчислено виходячи з розміру 1762 грн., як прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року. А саме, посадовий оклад у розмірі 2910 грн. (1762 грн. х 1,65 тарифний коефіцієнт за 6 тарифним розрядом, із застосуванням правила заокруглення, додаток 1 до Постанови №704) та оклад за військовим званням у розмірі 530 грн. (1762 грн. х 0,3 тарифний розряд, військове звання «солдат», додаток 14 до Постанови № 704)).
          Відтак, апеляційний суд вважає безпідставними доводи позивача в апеляційній скарзі щодо необхідності застосовування розміру мінімальної заробітної плати для обчислення грошового забезпечення за спірний період, як вірного висновку дійшов і суд першої інстанції.
          Вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити суми грошового забезпечення з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є передчасними, оскільки відповідач має застосовувати ці норми при здійсненні виплати спірних сум у належному розмірі, отже право позивача на такі виплати ще не є порушеним.
          Далі, згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. З аналізу норм вказаного Закону вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
          Відтак, основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
          Виплата у повному обсязі грошового забезпечення ще не здійснена, а отже відсутня виплата основної суми, за наявності якої можлива виплата суми компенсації, відсутні також відомості щодо періоду затримки виплати, як вірного висновку дійшов суд першої інстанції.
          З урахуванням того, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року є відмінним (більшим) від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб від встановленого станом на 01.01.2018 року, та оскільки розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року є основною складовою для визначення розміру окладів, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в розглянутій частині є часткового обґрунтованими, у тому числі з вимогами щодо нарахування сум єдиного соціального внеску.
          Вказані позовні вимоги заявлені в тому числі і до МО України, проте до вказаного відповідача такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки міністерство не здійснювало нарахування та виплату грошового забезпечення позивачеві, отже не є належним відповідачем за такими позовними вимогами.
          Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправними дій військової частини щодо неналежного нарахування та виплати грошового забезпечення, нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачу за період з 05.04.2022 року по 31.01.2031 року та похідні вимоги про зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум:
- за період з 05.04.2022 року по 31.12.2022 року із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з донарахуванням та сплатою сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
- за період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року із застосуванням для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт встановлений додатками 1, 14 до постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з донарахуванням та сплатою сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
          Крім того, позивач просив визнати протиправними дії МО України, Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежної індексації грошового забезпечення.
          Належним відповідачем за такими позовними вимогами лише військова частина, МО України не здійснювало нарахування та виплату як сум грошового забезпечення, так і сум індексації, отже міністерство не є належним відповідачем за такими позовними вимогами.
          Як зазначалось вище, судом встановлено, що у 2022 році військовою частиною здійснено належне нарахування та виплату позивачу сум індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця «березень 2018 року» у загальному розмірі 10319,95 грн..
          У 2023 році суми індексації грошового забезпечення позивачу не були нараховані та не були виплачені, що відповідає абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-ІХ, відповідно до якого зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ.
          Відтак, судом не встановлено порушення порядку обчислення та нарахування сум індексації грошового забезпечення, оскільки індексації підлягають грошові доходи у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, отже, збільшення розміру грошового забезпечення, у зв`язку з його перерахунком за 2022 рік не вплине на суми індексації, обчислені відповідно до Закону №1282-ХІІ.
          Також позивач просив визнати протиправними дії МО України, Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористання основних та додаткових відпусток за 2022-2023 роки; нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних основної та додаткової відпусток за 2022-2023 роки.
          Крім того, позивач просив скасувати накази командира ВЧ НОМЕР_1 №30 (по стройовій частині) від 31.01.2023 року та №75 (по стройовій частині) від 15.03.2023 року щодо неналежного алгоритму розрахунку грошової компенсації за невикористані основні та додаткові відпустки за 2022-2023 роки.
          Похідною вимогою позивач заявляє стягнення солідарно з МО України та ВЧ НОМЕР_1 недонарахованої та недоплаченої грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних основної та додаткової відпусток за 2022-2023 роки в сумі 224534,16 грн..
          В позові та в апеляційній скарзі позивач посилається на правильний розрахунок невикористаних днів відпусток, однак, зазначає про не правильний розмір грошового забезпечення за січень 2023 року, як місяць звільнення, який має бути більшим при обчисленні грошового забезпечення за січень 2023 року у повному обсязі, а саме у розмірі 143132 грн..
          Суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в розглянутій частині щодо скасування наказів від №30 від 31.01.2023 року та №75 від 15.03.2023 року, оскільки в наказах визначено лише вказівку на виплати компенсаційних сум без зазначення їх розмірів або порядку обчислення, при цьому МО України не є належним відповідачем за такими позовними вимогами, отже підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
          Вирішуючи спір у цій частині, суд першої інстанції вірно зазначив, що спірні компенсаційні виплати обчислені без урахування належного розміру грошового забезпечення, отже дії військової частини щодо нарахування та виплати таких сум грошової компенсації без урахування розміру грошового забезпечення за січень 2023 року, обчисленого з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, є протиправними, та способом поновлення порушеного права є зобов`язання відповідача здійснити належне нарахування та виплату таких сум, з чим погоджується колегія суддів.
          Крім того, позивач просив визнати протиправними дії МО України, ВЧ НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні зі служби за частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (абз.2 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), просив стягнути солідарно з МО України, ВЧ НОМЕР_1 грошову допомогу при звільненні зі служби за частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (абз.2 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») в сумі 500963,05 грн..
          Згідно розрахунку позивача грошова допомога при звільненні має обчислюватись з грошового забезпечення станом на 31.01.2023 року у розмірі 143132,30 грн. х 14 (повних календарних років служби) х на 25% (передбачено частиною 2 статті 9 Закону) = 500963,05 гривні.
          В обґрунтування таких вимог позивач зазначив, що наведені норми двох законів встановлюють тотожну виплату.
          Наказом від 15.03.2023 року №75 в редакції наказу від 31.01.2023 року №30 вирішено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, затверджену постановою КМУ від 17.09.2014 року №460 в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, а саме за 9 місяців.
          Як зазначалось вище, довідкою від 19.07.2023 року №195-ЮС підтверджено, що грошове забезпечення позивача за січень 2023 складалося з: оклад за військовим званням 530 грн., посадовий оклад 2910 грн., надбавка за вислугу років 1376 грн., надбавка за виконання особливості проходження служби 4816 грн., премія 8759,10 грн., ГДО 18391,10 грн., вихідна допомога 6620,80 грн., грошова компенсація НВ 33103,98 грн., ГВ за АТО інші місця 30000 грн., ГВ за АТО РОП 70000 грн., всього нараховано 176506,98 грн.; утримано: ПДФО 28460,86 грн., військовий збір 275,87 грн., компенсація ПДФО 28460,86 грн.; до виплати: 176213,11 грн..
          Частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі по тексту – Закон №2262, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
          Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (частина 6 статті 9 Закону №2262).
          Таким чином, частинами другою та шостою статті 9 Закону №2262 встановлений порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби через сімейні обставини або інші поважні причини.
          Як встановлено судом, позивача звільнено зі служби на підставі статті 26 частини 1 пункту «а» (у запас), частини 4 пункту 2 підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232.
          Абзацами 2, 6 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі по тексту - Закон №2011, в редакції на час звільнення позивача зі служби у 2023 році), встановлено:
- військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
          При цьому, абзацом сьомим пункту 2 Закону №2011 встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
          Таким чином, абзацом сьомим пункту 2 Закону №2011 передбачена спеціальна норма, яка регулює виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а саме за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги.
          При попередньому звільненні з військової служби у 2015 році позивач набув право на отримання такої грошової допомоги, що підтверджено у справі №804/14894/15.
          Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до абзацу сьомого пункту 2 Закону №2011 за період такої служби з дня призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби.
          Абзацом сьомим пункту 2 Закону №2011 не встановлений розмір одноразової грошової допомоги, проте такий розмір визначений «Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року №460 (далі по тексту - Порядок №460).
          Так, згідно пункту й Порядку №460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного грошового забезпечення.
          Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (пункт 2 Порядку №460).
          Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення (пункт 4 Порядку №460).
          У пункті 31.2 постанови Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі №804/14894/15 суд встановив, що на момент звільнення зі служби в органах внутрішніх справ в жовтні 2005 року позивач, як працівник органів внутрішніх справ, який звільнився зі служби за власним бажанням мав право на отримання грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до пункту другого статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
          Таким чином, оскільки у спірних правовідносинах підлягає застосуванню спеціальна норма, а саме абзац сьомий пункту 2 Закону №2011, позовні вимоги про визнання протиправними дії МО України, ВЧ НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні зі служби за частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (абз.2 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), та стягнення солідарно з відповідачів грошову допомогу при звільненні зі служби за частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (абз.2 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») в сумі 500963,05 грн. не підлягають задоволенню.
          Поряд з цим, оскільки розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби залежить від місячного розміру грошового забезпечення, а судом встановлено незастосування для визначення складових грошового забезпечення позивача за січень 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року, розмір спірної допомоги має бути нарахований із урахуванням розміру грошового забезпечення позивача за січень 2023 року, обчисленого із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року.
          Доводи позивача в апеляційній скарзі про необхідність врахування при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні у складі грошового забезпечення за січень 2023 року - додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, апеляційний суд вважає помилковими, оскільки така винагорода не враховується як складова грошового забезпечення при обчисленні спірної одноразової допомоги при звільненні, за своєю природою є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, що виплачується тільки під час дії воєнного стану та за певних умов.
          Крім того, позивач просив визнати протиправними дії МО України, Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розрахунку календарної, пільгової та загальної вислуги років, скасувати накази №30 від 31.01.2023 року та №75 від 15.03.2023 року щодо неналежного розрахунку йому календарної, пільгової та загальної вислуги років. Вважає, що станом на 31.01.2023 року вислуга років складає: календарна 14 років 10 місяців 22 дні; пільгова 05 років 10 місяців 21 день; загальна 20 років 09 місяців 13 днів.
          В обґрунтування вимог позивач в позові та апеляційній скарзі зазначає про неврахування проходження періоду служби в органах внутрішніх справ з 01.10.1992 року по 25.10.2005 року, посилається на лист Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області від 23.02.2006 року №2/Ч-6з, яким надано інформацію щодо пільгового обчислення стажу роботи в органах внутрішніх справ. У судовому засіданніи апеляційної інстанції пояснив, що не враховано дні прийняття та звільнення зі служби в усіх випадках та надав розрахунок вислуги років.
          Судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки наказом №70 від 15.03.2023 року внесені зміни до наказу №30 від 31.01.2023 року шляхом викладення його змісту у новій редакції, відсутні підстави для скасування наказу №30 від 31.01.2023 року в первинній редакції, оскільки його зміст з 15.03.2023 року є зміненим, а тому судом надана оцінка останньому в оскаржуваній частині, з чим погоджується колегія суддів.
Згідно з витягом з наказу №70 від 15.03.2023 року при звільненні позивачеві оголошено вислугу років станом на 31.01.2023 року:
- календарна: 14 років 10 місяців 20 днів;
- пільгова: 01 років 07 місяців 14 днів,
- загальна: 16 років 06 місяців 04 дні.
Календарна вислуга років 14 років 10 місяців 20 днів обчислена з урахуванням періоду служби:
- з 01.10.1992 року по 25.10.2005 року в органах внутрішніх справ: 13 років 00 місяців 24 дня;
- з 06.09.2014 року по 06.09.2015 року у ВЧ-пп НОМЕР_4 : 1 рік 00 місяців 00 днів;
- з 05.04.2022 року по 31.01.2023 року у ВЧ НОМЕР_1 : 00 років 09 місяців 26 днів;
- разом: 14 років 10 місяців 20 днів.
          Пільгова вислуга років (без врахування календарного обчислення) 01 рік 07 місяців 14 днів обчислена військовою частиною з урахуванням періоду служби з 09.04.2022 року по 31.01.2023 року у ВЧ НОМЕР_1 .
          Надаючи оцінку доводам позивача про помилковість обчислення календарної вислуги 14 років 10 місяців 20 днів, коли така тривалість на його думку складає 14 років 10 місяців 22 дні, та доводам відповідача про правильність обчислення з урахуванням правил пункту 2.14 розділу ІІ Положення №530, суд першої інстанції дійшов висновку частково погодився із доводами позивача щодо неправильності обчислення календарної вислуги років та визначив таку вислугу як 14 років 10 місяців 21 день.
          Щодо доводів позивача про невірне обрахування вислуги років за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.1992 року по 25.10.2005 року, який відповідачем враховано як 13 років 00 місяців 24 дня, суд першої інстанціїї зазначив, що військова частина не мала підстав здійснювати перерахунок та зміну тривалості такої вислуги у календарному обчисленні, у зв`язку із чим протиправності дій відповідача в цій частині суд не встановив.
          Натомість, апеляційний суд вважає, що законодавство не забороняє вносити зміни щодо тривалості вислуги років у будь-який час, якщо встановлено невідповідність, або помилку в обрахуванні такої вислуги та якщо про це є відповідна заява особи.
Календарна вислуга за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.1992 року по 25.10.2005 року обраховано невірно та повинна складати 13 років 00 місяців 25 днів ( 13 повних років і 25 днів жовтня 2005 року).
          Період військової служби у ВЧ-пп НОМЕР_4 , який відображено у військовому квитку, з 06.09.2014 року по 06.09.2015 року військовою частиною календарно обчислено у 1 рік 00 місяців 00 днів.
          Судом першої інстанції зазначено, що календарна тривалість періоду з 06.09.2014 року по 06.09.2015 року складає 1 рік 0 місяців 1 день.
          Колегія суддів зазначає, що відтак разом з календарною вислугою в органах внутрішніх справ (13 років 00 місяців 25 дня) складає 14 років 0 місяців 26 днів.
          Період військової служби у ВЧ НОМЕР_1 з 05.04.2022 року по 31.01.2023 року у ВЧ НОМЕР_1 відповідачем обчислено як 00 років 09 місяців 26 днів.
          Календарна тривалість періоду з 05.04.2022 року по 31.01.2023 року дорівнює 9 місяцям 26 дням (у 2022 році: 26 днів квітня, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень; у 2023 році: січень).
          З урахуванням наведеного, календарна вислуга складає 14 років 10 місяців 22 день (13 років 00 місяців 25 дня служби в органах внутрішніх справ + 1 рік 0 місяців 1 день військової служби у ВЧ-пп НОМЕР_4 + 9 місяців 26 днів військової служби у ВЧ НОМЕР_1 ).
          Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, щодо неправильності обчислення календарної вислуги років.
          Доводи військової частини про здійснення обчислення вислуги років з урахуванням правил пункту 2.14 розділу ІІ Положення № 530, тобто врахування у середньому 30 днів у місяці, суд у розглянутому випадку за період з 06.09.2014 по 06.09.2015 вважає необґрунтованими. Зокрема, у вересні 30 днів, разом календарна вислуга складає 11 місяців 31 день, або 1 рік 0 місяців 1 день.
          Таким чином, є невірним оголошення календарної вислуги років позивача, зменшеної на 2 дні.

Щодо вимог про визначення пільгової вислуги років.
          Згідно тексту позову позивач просив встановити пільгову вислугу 05 років 10 місяців 21 день, у письмових поясненнях від 26.10.2023 року позивач зазначив, що пільгова вислуга років складає 6 років 0 місяців 25 днів (за періоди служби в ОВС УВП - 00 років 11 місяців 08 днів; ОВС кримінальний розшук - 01 рік 09 місяців 01 день; В0829- 01 рік 09 місяців 02 дні; А1556: 01 рік 07 місяців 14 днів).
          Надаючи оцінку доводам позивача, викладеним в позовній заяві та дослідженим судом першої інстанції про неправильність визначення в наказі про звільнення пільгової вислуги років як 01 рік 07 місяців 14 днів, суд виходить з того, що позивач посилається на неврахування у пільгову вислугу періодів служби в органах внутрішніх справ та військової служби у 2014 - 2015 роках.
          Згідно із пунктом 2 Розділу ХІІ «Особливості організації та ведення обліку особового складу в особливий період» Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 року №280, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.11.2022 року за №1407/38743 (далі по тексту – Інструкція №280), для обліку особового складу в особливий період використовуються:
- на офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу - особові справи та послужні картки, отримані з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки;
- на сержантів і солдатів - обліково-послужні картки, отримані з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та вилучені з їхніх військових квитків.
          На військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, особові справи, послужні та обліково-послужні картки районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки пересилають безпосередньо до військових частин, куди направлені військовослужбовці, з урахуванням вимог пунктів 5-7 цього розділу (пункт 8 Інструкції №280).
Для організації персонального обліку військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період у службах персоналу та кадрових центрах використовуються послужні картки, які зберігаються в їх довідкових картотеках. У разі відсутності послужних карток на них виписуються скорочені послужні картки на підставі отриманих наказів по стройовій частині (пункт 10 Інструкції №280).
          У військових частинах, органах військового управління та з`єднаннях, на кораблях (суднах) і в підрозділах військової частини, які беруть участь у бойових діях, облік особового складу ведеться з урахуванням таких особливостей: у військових частинах, які беруть участь у бойових діях, особові справи та послужні (скорочені послужні, обліково-послужні) картки не ведуться (пункт 11 Інструкції №280).
          Судом першої інстанції в рішенні відображено пояснення представника військової частини стосовно того, що від територіальних центрів комплектування не надходила особова справа або обліково-послужна картка позивача, а тому обчислення вислуги років позивачу здійснено з урахуванням відомостей трудової книжки та військового квитка.
          Доказів протилежного позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
          Суд першої інстанції також звернув увагу, що для вирішення спору в цій частині належить врахувати мету оголошення в наказі про звільнення вислуги років позивача, з чим погоджується колегія суддів.
          Так, в даному випадку оголошення вислуги років у наказі про звільнення здійснено на виконання правил, встановлених розділом IV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженим наказом МО України від 07.06.2018 року №260 (далі по тексту - Порядок №260), а саме - для виплати надбавки за вислуги років.
          Відповідно до пунктів 1, 2 розділу IV Порядку №260 військовослужбовцям щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків; від 5 до 10 років - 30 відсотків; від 10 до 15 років - 35 відсотків. Вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
          Згідно із пунктом 3 розділу IV Порядку №260 для виплати надбавки за вислугу років зараховуються періоди, зокрема, зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей»;
          Для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, зараховуються всі періоди попередньої служби.
          Періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку, обчислюються відповідно до чинного законодавства України.
          Періоди служби, обчислені на пільгових умовах відповідно до раніше встановленого порядку, перерахунку в бік зменшення не підлягають.
          Для виплати надбавки за вислугу років командир військової частини щорічно станом на 01 січня оголошує наказом вислугу років військовослужбовців. Наказ видається на підставі особових справ військовослужбовців та інших документів (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби. Календарна та пільгова вислуга років зазначаються окремо (пункт 6 розділу IV Порядку №260).
          Військовослужбовцям, які прибули до військової частини для подальшого проходження служби, виплата надбавки за вислугу років здійснюється на підставі інформації про вислугу років, зазначеної у грошовому атестаті. Після надходження до військової частини особової справи військовослужбовця вислуга років для виплати йому надбавки оголошується наказом командира військової частини (пункт 7 розділу IV Порядку №260).
          Отже, під час видання наказу, в якому оголошується вислуга років, належить використовувати особові справи військовослужбовців та інші документі (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби.
          Фактично, у спірному наказі про звільнення позивача від 31.01.2023 року, з урахуванням внесених змін наказом від 15.03.2023 року, оголошено пільгову вислугу років виключно за час військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за період з 09.04.2022 року по 31.01.2023 року з обрахунку один місяць за три - 01 рік 07 місяців 14 днів (без врахування календарного обчислення). 
          Судом першої та апеляційної інстанції не встановлено порушення прав позивача при обчисленні пільгової вислуги років за такий період військової служби.
          При цьому, відповідач здійснив обчислення вислуги років при звільненні позивача у січні 2023 року за наявних у військової частини документів, а саме трудової книжки та військового квитка.
          У лютому 2023 року позивачем до військової частині надано копії документів для обчислення пільгової вислуги років, зокрема, копію листа Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області від 23.02.2006 року №2/Ч-6з.
Суд зазначає, що у відповідача при отриманні копії такого листа не виник обов`язок пільгового обчислення періоду служби в органах внутрішніх справ, оскільки копія такого листа у розглянутому випадку не є документом з особової справи військовослужбовця, не є довідкою кадрової служби органу внутрішніх справ. При цьому, відповідач не здійснював обчислення вислуги років для призначення пенсії згідно Положення №530.
          Як зазначено вище на адресу військової частини не направлялась особова справа позивача, документи для визначення пільгового стажу за час служби в органах внутрішніх справ, які є підставою для включення до пільгового стажу, військовій частині не надходили, надіслана позивачем на адресу військової частини копія відповіді Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області від 23.02.2006 року №2/Ч-6з не є підставою для врахування періодів до пільгового стажу позивача, оскільки така не передбачена Порядком №260.
          Поряд з цим військова частина мала відомості військового квитка серії НОМЕР_7 , в якому вчинено запис 20, згідно з яким в періоди 06.10.2014 - 06.03.2015, 21.03.2015 - 06.09.2015 позивач брав участь в АТО в складі в/ч пп НОМЕР_4 (Сектор «С» та «В») в посаді гранатометника.
          Так, на пільгових умовах до вислуги років зараховується час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції - один місяць за три відповідно до підпункту «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб».
          Однак, військова частина не врахувала такий період проходження військової служби на пільгових умовах.
          З огляду на викладене, суд першої інстанції частково погодився з доводами позивача щодо неправильного визначення календарної, пільгової та загальної вислуги років, та зобов`язав військову частину внести зміни до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №30 від 31.01.2023 року (по стройовій частині), в редакції наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №75 від 15.03.2023 року(по стройовій частині), із оголошенням календарної вислуги років - 14 років 10 місяців 21 день, із включенням до пільгової та загальної вислуги років ОСОБА_1 такої календарної вислуги років та періоду проходження військової служби на пільгових умовах з 06.10.2014 по 06.03.2015 та з 31.03.2015 по 06.09.2015, як часу проходження служби, протягом якого ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції з 06.10.2014 по 06.03.2015 та з 31.03.2015 по 06.09.2015 у складі військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
          Висновки суду апеляційної інстанції щодо розміру календарної вислуги років як 14 років 10 місяців 22 дня наведені вище, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції належить змінити.
          Крім того, позивач в апеляційній скарзі посилається на необгрунтовансть рішення суду в частині відмови вимог про визнання протиправними дії МО України, Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язати відповідачів належним чином нарахувати і виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2023 року по день набрання рішенням законної сили включно, з проведенням необхідних нарахувань відповідно до чинного законодавства.
          Апеляційний суд звертає увагу на відсутність будь-якого обгрунтування позивачем вказаних доводів нормами матеріального права.
          Вирішуючи спір в цій частині суд першої інстанції вірно зазначив, що на час звернення позивача до суду та станом на час прийняття рішення по суті спору, спірні виплати у повному розмірі ще не нараховані та не виплачені на виконання вказаного рішення суду. Відтак, з позивачем ще не проведено кінцевого розрахунку, у зв`язку із чим неможливим є визначення як періоду затримки розрахунку у відповідності до вимог статті 117 КЗпП, так і суми, яка є несвоєчасно виплаченою при звільненні. 
          Колегія суддів зазначає, що вказані період та сума є складовими для визначення розміру середнього грошового забезпечення за період затримки розрахунку при звільненні, а тому вказана позовна вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.
          Стосовно вимог про стягнення солідарно з МО України, Військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди в сумі 1000000 грн., в задоволенні яких суд першої інстанції відмовив, колегія суддів зазначає наступне.
          В обґрунтовання позовних вимог зазначено, що з вини відповідачів позивачу завдано значної моральної шкоди, оскільки було порушено право на своєчасний розрахунок при звільненні, передбачене статтею 116 КЗпП України, а також інші права і свободи громадянина, які відповідно до статті 22 Конституції України не є вичерпними, що призвело до моральних страждань і потрясінь, що вимагає від додаткових зусиль для організації життя позивача 
          В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на п.п.200 рішення суду, зазначає, що суд, визнавши що порушення прав позивача викликало в нього негативні емоції, відмовив у стягненні моральної шкоди, переклавши обов`язок доведення наявності такої шкоди на позивача, що суперечить тлумаченню норм матеріального та процесуального права, викладеним в рішеннях Верховного Суду України, Верховного Суду та ЄСПЛ. 
          В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач заявив клопотання про призначення психологічної експертизи, витрати по якій покласти на нього.
          Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2024 року призначено психологічну експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз». На вирішення експертизи поставлені питання:1) Чи завдана ОСОБА_1   моральна шкода внаслідок ситуації, що досліджується у справі? 2) Якщо ОСОБА_1 завдана моральна шкода, який можливий розмір становить грошова компенсація за завдану моральну шкоду?
          Натомість, позивачем оплата за проведення судової психологічної експертизи здійснена не була, а тому справа повернута до суду апеляційної інстанції.
          Позивачем до Третього апеляційного суду подано заяву із висновком комплексної психолого-соціальної експертизи від 19.10.2024 року, яка проведена на його особисте замовлення Громадською організацією «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» (а.с.6-23 т.4).
          Згідно вказаного висновку моральна шкода ОСОБА_1 оцінюється в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат +10%= 32000 грн. +3200 грн.=35200 грн..
          В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач просив врахувани вказаний висновок та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі, зазначеному у висновку та витрати на проведення експертизи в розмірі 8543,61 грн. (8000 грн. оплата експертизи + 543,61 грн. вартість квитка на потяг).
          Апеляційний суд критично оцінює вказаний висновок, який не є обов`язковим для суду, оскільки наданий за особистим зверненням позивача без врахування матеріалів справи. 
          Крім того, комплексна експертиза проводиться не менш як двома експертами різних галузей знань або різних напрямів у межах однієї галузі знань ( стаття 112 ЦПК України), в той час як наданий висновок складений одним експертом. При цьому, не зрозуміло, хто саме попередив експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
          У висновку зазначено, що метою звернення позивача за таким висновком є «отримання судового захисту через порушення немайнових прав».
Натомість, предметом спору у даній справі є і порушення майнових прав позивача, в тому числі і стягнення моральної шкоди. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів не приймає до уваги вказаний висновок та понесені по ньому витрати позивача, проте бере до уваги загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, які сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17.
Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу  ст.1173 ЦК України  шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується – обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2  ст.77 КАС України) (п.57).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши неправомірність дій та наказів відповідача (ВЧ НОМЕР_1 ), необгрунтовано відмовив в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди в повному обсязі.
Апеляційний суд погоджується з доводами позивача в цій частині, оскільки тривале і на час розгляду справи ще триваюче порушення прав позивача, нехтування приписами законодавства в сукупності призводять до негативних емоцій, які, з урахуванням усіх обставин справи, досягають рівня страждання, яке заподіює моральну шкоду.
  Ці негативні наслідки перебувають і причинно-наслідковому зв`язку з бездіяльністю відповідача, який не виконує покладені на нього повноваження у встановленому законом порядку.
Відтак, апеляційний суд вважає, що співмірною до заподіяної моральної шкоди в даній справі буде сума в розмірі 15000 гривень, а тому вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди належить скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог у визначеному апеляційним судом розмірі.
Судом апеляційної інстанції не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач створюватиме перешкоди для виконання такого рішення, а позивач в апеляційній скарзі не навів обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього рішення.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
          В період з 11.03.2025 року по 20.03.2025 року суддя Юрко І.В. перебувала на лікарняному. 
           Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                        П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року в адміністративній справі №160/12192/23 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року в адміністративній справі №160/12192/23 змінити.
В пунктах сьомому та восьмому резолютивної частини рішення слова та цифри «календарної вислуги 14 років 10 місяців 21 день» замінити словами та цифрами «календарної вислуги 14 років 10 місяців 22 дня».
Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди скасувати і в цій частині позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року. 

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко