П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 755/249/24
провадження № 51-20км25
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року та з врахуванням ст. 72 КК призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 15 днів.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_6 на користь потерпілої у рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 16 939 грн, а у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року зазначений вирок місцевого суду змінено, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 67 КК визнано «рецидив злочинів» обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 . В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 , який був раніше засудженим, у тому числі за вчинення корисливих злочинів, під час дії воєнного стану повторно в період з 03 січня по 20 жовтня 2023 року вчинив 17 епізодів крадіжок мобільних телефонів у потерпілих за обставин детально відтворених у вироку місцевого суду.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Сторона обвинувачення вважає, що призначене засудженому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Свою позицію прокурор мотивує тим, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, має місце вчинення кількох епізодів крадіжок, два з яких (23 лютого та 01 травня 2023 року) щодо малолітніх осіб, злочин вчинено під час іспитового строку, не відшкодовано збитків потерпілим, безпідставно враховано як пом`якшуючу обставину щире каяття, засуджений не бажає ставати на шлях виправлення і вчинення ним крадіжок є промислом та способом життя. Додатково прокурор звернув увагу, що один епізод крадіжки слід виключити з посиланням на п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.
 
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги касаційної скарги та просив її задовольнити.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися.
 
Мотиви суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК за обставин, встановлених у вироку місцевого суду, що ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, у касаційній скарзі не оспорюються.
Суд касаційної інстанції вважає, що дійсно один епізод крадіжки (щодо потерпілого ОСОБА_9 18 серпня 2023 року, у якого засуджений викрав телефон вартістю 2600 грн) підлягає виключенню із обсягу пред`явленого засудженому обвинувачення, оскільки вартість викраденого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Разом з цим виключення вказаного епізоду з обсягу обвинувачення не впливає на кримінально-правову оцінку вчиненого за ч. 4 ст. 185 КК та на застосований захід примусу.
Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Як вбачається із обвинувального акта, стороною обвинувачення було встановлено як пом`якшуючу покарання ОСОБА_6 обставину (щире каяття), так і обтяжуючу покарання обставину (повторність вчинення кримінального правопорушення).
Обираючи ОСОБА_6 покарання у розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК, місцевий суд зазначив у вироку, що засуджений повторно вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК є тяжким злочином, його посткримінальна поведінка та висловлення осуду своєї поведінки, свідчить про щире розкаяння у вчиненому, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 суд визнав щире каяття, а обставин, які обтяжують покарання - не встановив.
Наведені обставини у своїй сукупності стали підставами для призначення місцевим судом ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 185 КК, з урахуванням вимог статей 71, 72 КК, у виді позбавлення волі на строк 5 років 15 днів.
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора та визнав рецидив злочинів обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 . Водночас погодився із висновками місцевого суду щодо призначеного засудженому саме такого розміру покарання, яке відповідно до вимог статей 50, 65 КК відповідає принципу індивідуалізації, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Посилання у касаційній скарзі прокурора про неврахування судами попередніх інстанцій конкретних обставин вчинених засудженим злочинів та відомостей, що характеризують особу ОСОБА_6 , які, на думку сторони обвинувачення, є підставою для призначення йому більш суворого покарання Суд відхиляє.
Судами попередніх інстанцій було враховано всю інформацію про особу засудженого та про обставини вчинених ним епізодів крадіжок, які було правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК і призначено засудженому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали з покликанням на м`якість призначеного покарання у цьому випадку.
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що в ході розгляду цього кримінального провадження суд апеляційної інстанції не допустив невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
 
УХВАЛИВ:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                ОСОБА_3