ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2025 р.                                                                  Справа №909/459/24
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                                О.С. Скрипчук
суддів                                                                                                    Н.М. Кравчук                                                                                                              О.І. Матущака,
секретар судового засідання В.Б. Лагутін, 
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» б/н від 18.11.2024 (вх. № 01-05/3322/24 від 18.11.2024) 
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2024 (повний текст рішення складено 30.10.2024, м. Івано-Франківськ, суддя О.В. Рочняк) 
у справі № 909/459/24 
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», м. Київ 
про встановлення з моменту набрання рішенням суду законної сили на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» безстрокового оплатного земельного сервітуту площею 1,1748 га стосовно земельної ділянки загальною площею 13,6085 га кадастровий номер 2623255400:01:003:0195 та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» внести відомості про земельний сервітут земельної ділянки,
за участю представників: 
від позивача: Моцюк В.В.;
від відповідача: Хитрук Н.І.
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» про встановлення з моменту набрання рішенням суду законної сили на користь ТОВ  «Євротранстелеком» безстрокового оплатного земельного сервітуту площею 1,1748 га стосовно земельної ділянки загальною, загальною площею 33,6085 га кадастровий номер: 2623255400:01:003:0195, що знаходиться на території селища Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки - для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту, правовий режим земельної ділянки - на праві постійного користування АТ «Укрзалізниця», оплата сервітуту - 12679 грн 38 коп. з ПДВ в місяць або 152 152 грн 57 коп. з ПДВ в рік на користь АТ «Укрзалізниця», вид сервітуту - для експлуатації та обслуговування волоконно-оптичного кабелю/ ліній зв`язку ТОВ «Євротранстелеком»;  зобов`язання ТОВ  «Євротранстелеком» внести відомості про земельний сервітут ділянки з кадастровим номером 2623255400:01:003:0195, що знаходиться на території селища Отинія Коломийського району Івано-Франківської області до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Позов мотивовано тим, що через земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні позивача, у відповідності до раніше укладених угод, прокладені волоконно-оптичні лінії зв`язку (кабелі), що є власністю відповідача. Згідно із здійсненими    замірами представниками позивача під час комісійного обстеження частини вказаної земельної ділянки, площа земельної ділянки в ґрунті якої прокладено волоконно-оптичні лінії зв`язку ЄТТ становить 1,1748 га. Позивач вказав на те, що всупереч вимогам п.6.1. Генеральної угоди про співробітництво №589/1 від 27.12.2001 та Угоди про співробітництво від 17.01.2002, ТОВ «Євротранстелеком» не укладено жодних додаткових договорів щодо використання ним вищезазначеної частини земельної ділянки.
На переконання позивача, ТОВ «Євротранстелеком» мало б ініціювати укладення відповідного договору сервітуту земельної ділянки для чого надати Укрзалізниці відповідний пакет документів для узгодження істотних умов договору та його укладення. Натомість, на неодноразові звернення позивача до відповідача про укладення договору про встановлення земельного сервітуту, відповідач не реагував. При цьому, ненадання згоди на укладення договору про встановлення сервітуту з боку відповідача та заперечення його встановлення в судовому порядку порушує права залізниці на ефективне використання своєї власності та задоволення своїх потреб, зокрема, невизначенням взаємних прав та обов`язків щодо користування цією ділянкою і встановленими обмеженнями щодо наявності охоронних зон в межах прокладеного кабеля, необхідності сплати податку з урахуванням коефіцієнта індексації тощо.
Як зазначив позивач, розмір плати за сервітут визначено, виходячи з даних зазначених в Порядку укладення договору про встановлення земельних сервітутів, затвердженого наказом начальника регіональної філії «Львівська залізниця» № 584/од від 12.11.2018, - 12% від нормативної грошової оцінки. Тому, враховуючи нормативно-грошову оцінку (39 357 595,26 грн) та площу земельної ділянки, на яку поширюється сервітут (0,5376 га.), розмір плати за сервітут позивачем визначено у сумі 227 698 грн 96 коп. з ПДВ на рік, або 18974 грн 92 коп. з ПДВ на місяць.
Площу частини земельної ділянки, щодо якої позивач просить встановити сервітут визначено з урахуванням абзацу 2 пункту 2 Правил охорони ліній електрозв`язку, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1996 р. № 135, за яким на трасах кабельних і повітряних ліній електрозв`язку і навколо випромінюючих споруд електрозв`язку встановлюються охоронні зони: для підземних кабельних і повітряних ліній електрозв`язку - це смуга землі, обмежена паралельними лініями, віддаленими від траси підземних кабелів або від крайніх проводів повітряних ліній на відстані 2 метрів з кожного боку.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2024 у задоволенні позову відмовлено.
Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що в результаті укладення між сторонами договорів в межах їх спільної діяльності, сторони узгодили між собою умови прокладення, технічного обслуговування та аварійного відновлення волоконно-оптичних ліній зв`язку, зокрема виконання робіт з технічного обслуговування та аварійного відновлення самим позивачем, який є землекористувачем земельної ділянки, позивач не довів суду необхідності встановлення сервітуту для відповідача та не довів неможливості задоволення потреб відповідача в інший спосіб, ніж як через встановлення сервітуту, що є підставою для відмови в позові.
Твердження позивача про те, що відповідно до п. 6.1 Угоди про співробітництво від 17.01.2002 після закінчення будівництва мережі взаємовідносини сторін з питань експлуатації будуть здійснюватися на підставі додаткових договорів, укладених сторонами, відтак і можливість встановлення сервітуту, критично оцінюється судом, оскільки вказаний пункт договору стосується укладення сторонами додаткових договорів саме з питань експлуатації мережі, а не використання земельних ділянок.
Крім того, місцевий суд зазначив, що позивач не надав суду належних доказів визначення площі та меж тієї частини земельної ділянки, щодо якої просить встановити сервітут, а саме: документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, чи іншої технічної документації, з якої можна було б встановити межі, площу тієї частини земельної ділянки, на яку встановлюється сервітут (акт комісійного обстеження земельної ділянки не є таким доказом), а також не довів суду обґрунтованість визначеного ним розміру плати за встановлення сервітуту в розмірі 12% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що також є підставою для відмови у позові.
Не погодившись з даним рішенням суду Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною б/н від 18.11.2024 (вх. № 01-05/3322/24 від 18.11.2024) у якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2024 у справі № 909/459/24 та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.
На переконання апелянта, покликання суду першої інстанції на главу 77 Цивільного кодексу України «Спільна діяльність» в ситуації що склалося, коли фактично об`єкт нерухомості (Мережа зв`язку) що перебуває у приватній власності ТОВ «Євротранстелеком», побудований та прокладений у надрах земельної ділянки, що увійшла до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця», 100% акцій якого належать державі, та використовується ТОВ «Євротранстелеком» в комерційних цілях з метою отримання прибутку, в тому числі, і залізниця може використовувати оптичні волокна виключно на платній основі, є необґрунтованим. А, АТ «Українська залізниця», як титульний володілець зазначеної земельної ділянки, через яку побудовано та прокладено Мережу зв`язку, має обґрунтоване право вимагати укладення договору земельного сервітуту в порядку передбаченому ст. 402 Цивільного кодексу України.
Крім того, вважає необґрунтованою позицію суду першої інстанції щодо визначеного АТ «Українська залізниця» розміру плати за встановлення сервітуту. Суд першої інстанції ставлячи під сумнів розмір плати за встановлення сервітуту визначений Позивачем, не посилається на жодну норму закону яка би встановлювала порядок визначення розміру плати за встановлення сервітуту, та не вказує на норму закону яку порушив Позивач, визначаючи розмір плати за встановлення сервітуту, тільки безпідставно припускає, що такий розмір плати є необгрунтованим.
Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2024 без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.
У судове засідання 15.04.2025 з`явився представник позивача, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.
У судове засідання 15.04.2025 з`явився представник відповідача, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.
Відповідно до п. 4  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
Згідно з Інформаційною довідкою № 57165347 від 12.04.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (на даний час Акціонерне товариство "Українська залізниця" згідно з п. 1  постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938 "Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця") є землекористувачем на праві постійного користування земельної ділянки площею 33,6085 га, яка розташована в смт. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, кадастровий номер земельної ділянки 2623255400:01:003:0195 (далі земельна ділянка). Підставою для державної реєстрації права постійного користування зазначеною земельною ділянкою є державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №080975, виданий 10.05.2007 Отинійською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області. Номер запису про інше речове право: 6213465.
Земельна ділянка має цільове призначення: для залізничного транспорту і відноситься до державної форми власності, уповноважений державний орган через який держава реалізує своє право власності Івано-Франківська обласна державна адміністрація.
27.12.2001 між Державною адміністрацією залізничного транспорту України (універсальним правонаступником є АТ "Укрзалізниця") (далі - Укразалізинця) та ТОВ "Євротранстелеком" (далі - ЄТТ) укладено Генеральну угоду про співробітництво №589/01 (далі - Генеральна угода № 589/01).
Відповідно до п. 2 Генеральної угоди №589/01, предметом Угоди є співробітництво сторін з будівництва і експлуатації Мережі зв`язку для задоволення потреб Укрзалізниці і надання послуг зв`язку з використанням ресурсів Мережі.
Мережа означає сукупність засобів і споруд зв`язку ЄТТ, об`єднаних у єдиному технологічному процесі для забезпечення пропуску телекомунікаційного трафіка на базі волоконно-оптичних ліній зв`язку в межах земель транспорту, що встановило і використовує ЄТТ    (п.1 Генеральної угоди №589/01).
В п. 3 Генеральної угоди № 589/01 сторони врегулювали свої зобов`язання, в тому числі визначили, що ЄТТ бере на себе зобов`язання щодо фінансування проектування, будівництва і експлуатації Мережі (п.3.1.2.); організацію постачання необхідного обладнання, кабельної продукції, вимірювальної техніки, витратних матеріалів для створення Мережі і її подальшої експлуатації (п.3.1.3), а Укрзалізниця зобов`язується надати Залізницям України право визначення у взаємовідносинах з ЄТТ в будівництві та експлуатації Мережі відповідно до пункту 3.3 даної угоди (п.3.2.1); забезпечити координацію Залізниць України та інших підприємств Укрзалізниці у взаємодії з ЄТТ в будівництві та експлуатації Мережі та виконання відповідних окремих двосторонніх договорів, передбачених пунктом 3.3 (п. 3.2.2).
Згідно з п.3.3 Генеральної угоди №589/01, Залізниці України та Центральна станція зв`язку Укрзалізниці за окремими договорами з ЄТТ в рамках Угоди: надають право прокладення волоконно-оптичного кабелю в межах земель транспорту, яке буде оформлене сторонами відповідними актами (п. 3.3.1); забезпечують технічну експлуатацію лінійно-кабельних споруд, установок електроживлення і проведення відповідних ремонтно-відновлювальних робіт при пошкодженнях (п. 3.3.7).
За змістом п. 4.1 Генеральної угоди №589/01, ресурс лінійних споруд зв`язку Мережі у кількості 4-х оптичних волокон на всій протяжності магістральної мережі виділяється Залізницям України в безоплатне користування на термін її експлуатації і використовується Залізницями відповідно до їх технологічних потреб для створення власної корпоративної мережі без права продажу та передачі в користування третім особам (п.4.1.1). Ресурс лінійних споруд Мережі використовується ЄТТ для комерційних цілей (п. 4.1.2).
У п. 4.2 Генеральної угоди №589/01 сторони врегулювали питання щодо розподілу канального ресурсу.
Так, згідно з п.4.2.1 Генеральної угоди №589/01, канальний ресурс ЄТТ використовується для комерційних цілей.
Відповідно до п. 4.2.2 Генеральної угоди №589/01, канальний ресурс Залізниць України може бути використаний для власних технологічних потреб.
За змістом п.6.1 Генеральної угоди №589/01, після закінчення будівництва Мережі взаємовідносини з питань експлуатації будуть здійснюватися на підставі додаткових договорів, укладених сторонами.
Генеральна угода №589/01 набирає сили з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом терміну будівництва та експлуатації Мережі (п.9.1).
Згідно з Доповненням від 05.07.2004 № 1 до Генеральної угоди про співробітництво від 27.12.2001 №589/01, сторони, серед іншого, доповнили розділ 1 Генеральної угоди №589/01 поняттям Термін експлуатації Мережі - інтервал часу з моменту введення в експлуатацію однієї з споруд Мережі до моменту припинення експлуатації всіх споруд і засобів Мережі в результаті фізичного зношування, але не менше розрахункового строку служби волоконно-оптичного кабелю - 25 років.
У відповідності до Доповнення № 2 від 24.03.2006 до Генеральної угоди про співробітництво №589/01 від 24.03.2006, підпункт 4.1.1 Генеральної угоди №589/01 викладено в такій редакції: Лінійний ресурс Мережі у кількості 4-х оптичних волокон на всій протяжності магістральної мережі виділяється Залізницям України в довгострокову оренду по фіксованій платі 5 копійок без ПДВ за 1 км. ВОЛЗ на термін її експлуатації і використовується Залізницями відповідно до їх технологічних потреб для створення власної корпоративної мережі без права продажу та передачі в користування третім особам.
Крім того, 17 січня 2002 року між Державним територіально-галузевим об`єднанням "Львівська державна залізниця" (далі - Залізниця) та ТОВ "Євротранстелеком" ( далі - ЄТТ) укладено Угоду про співробітництво (далі - Угода від 17.01.2002), предметом якої є співробітництво сторін з будівництва і експлуатації корпоративних мереж Укрзалізниці, Залізниці та Мережі ЄТТ для задоволення потреб Укрзалізниці, Залізниці та для комерційних цілей ЄТТ з використанням ресурсів Мережі (п. 2 Угоди від 17.01.2002).
За п. 1 Угоди від 17.01.2002, Мережа означає сукупність засобів і споруд зв`язку ЄТТ, об`єднаних у єдиному технологічному процесі для забезпечення пропуску телекомунікаційного трафіка на базі волоконно-оптичних ліній зв`язку в межах земель транспорту, що встановив і використовує ЄТТ.
Відповідно до п. 3.1 Угоди від 17.01.2002, ЄТТ взяло на себе зобов`язання фінансування проектування, будівництва і експлуатації Мережі (п.3.1.2.); організації постачання необхідного обладнання, кабельної продукції, вимірювальної техніки, витратних матеріалів для створення Мережі і її подальшої експлуатації (п.3.1.3).
За змістом пп. 3.2.1 п. 3.2 Угоди від 17.01.2002, Залізниця за окремими договорами з ЄТТ та в рамках цієї Угоди надає право прокладання волоконно-оптичного кабелю в межах земель транспорту, яке буде оформлене сторонами відповідним актом.
В пп. 3.2.8 Угоди від 17.01.2002 визначено, що Залізниця забезпечує технічну експлуатацію лінійно-кабельних споруд, установок електроживлення та кондиціонерів і проведення відповідних ремонтно-відновлювальних робіт при пошкодженнях.
Згідно з п. 6.1. Угоди від 17.01.2002, після закінчення будівництва Мережі взаємовідносини з питань експлуатації будуть здійснюватися на підставі додаткових договорів, укладеними сторонами.
Актом вибору траси прокладання волоконно-оптичного кабелю зв`язку на дільниці Долина-Івано-Франківськ-Коломия-Чернівці, передбачено прокладення кабелю по землям транспорту в смузі відведення залізниці, в тому числі від станції Івано-Франківськ по лівій стороні до станції Коршів по лівій стороні, тобто в тому числі і через землі селище Отинія.
Відповідно до акта про надання права на прокладання ВОЛЗ від 17.07.2004, складеного до Угоди від 17.01.2002 Львівська залізниця надала право ТОВ "Євротранстелеком" на проведення робіт з прокладання волоконно-оптичних ліній зв`язку в межах земель транспорту на весь термін будівництва мережі зв`язку.
За змістом акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 12.02.2009, прийнято в експлуатацію Волоконно-оптичну лінію зв`язку Львів Чернівці (лінійні споруди), в тому числі дільниці Івано-Франківськ - Коломия, з такими технічними характеристиками: захисна поліетиленова труба ЗПТ 40/33 тип кабелю ВОК-18 (9 пар оптичних волокон), протяжність - 57,33 км., прокладену в смузі відводу земель залізниці на глибину 1,2 м., вартість будівельно-монтажних робіт з урахуванням ПДВ становить 5 257 489,34 грн.
Згідно з договором №280 від 01.08.2005, ТОВ "Євротранстелеком" (замовник) та Львівська державна залізниця (виконавець) погодили, що у відповідності з Угодою про співробітництво від 17.01.2002 виконавець приймає на себе зобов`язання щодо виконання робіт з технічного обслуговування і аварійного відновлення ліній зв`язку (оптичних волокон волоконно-оптичної лінії зв`язку), надалі за текстом ВОЛЗ, перелік яких наводиться в Додатку № 1, а замовник сплачує вартість цих робіт.
Відповідно до додаткової угодою № 1 від 31.12.2009 до договору № 280, сторони виклали в новій редакції п. 1.1 договору № 280, а саме, у відповідності з Угодою про співробітництво від 17.01.2002, що сторони уклали між собою, виконавець приймає на себе зобов`язання щодо виконання робіт з технічного обслуговування і аварійного відновлення ліній зв`язку (оптичних волокон волоконно-оптичної лінії зв`язку ), надалі за текстом ВОЛЗ, перелік яких наводиться в додатках № 1 та № 1А, а замовник сплачує вартість цих робіт.
Згідно з додатком № 1А до договору № 280, у перелік волокон ВОЛЗ, що підлягають технічному обслуговуванню, включені оптичні волокна на дільниці Івано-Франківськ Коломия, довжиною 57,331 км., кількість пар волокон 9.
28.12.2005 між ТОВ "Євротранстелеком" (орендодавець) та Львівська державна залізниця (орендар) укладено договір оренди майна № Л/Ш-051674/НЮ, відповідно до п. 2.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно - оптичні волокна волоконно-оптичної лінії зв`язку у кількості 2-х оптичних пар (4-х оптичних волокон), які прокладені на всій протяжності Мережі, що побудована згідно з Генеральною угодою про співробітництво Укрзалізниці та ТОВ "Євротранстелеком" від 27.12.2001 №589/01, дільниці якої визначені у Додатку №1 (Акти приймання-передачі волокон), у якому вказані назва дільниці, номер та колір модулю, де знаходяться волокна, довжина волокон, і який є невід`ємною частиною цього договору.
За змістом п. 4.1 цього договору, розмір орендної плати становить 0,05 грн за один кілометр волокон за місяць без ПДВ.
Додатковою угодою № 1 від 19.08.2009 сторони виклали в новій редакції п. 2.1 договору оренди майна № Л/Ш-051674/НЮ від 28.12.2005, а саме, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно оптичні волокна волоконно-оптичної лінії зв`язку у кількості 2-х оптичних пар (4-х оптичних волокон), які прокладені на всій протяжності Мережі, що побудована згідно з Генеральною угодою про співробітництво Укрзалізниці та ТОВ Євротранстелеком від 27.12.2001 № 589/01, дільниці якої визначені у Додатках № 1, № 1а, які є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з Додатком 1а до договору оренди майна № Л/Ш-051674/НЮ від 28.12.2005, ТОВ "Євротранстелеком" передало, а ДТГО "Львівська державна залізниця" прийняло в оренду оптичні волокна, в тому числі на дільниці Івано-Франківськ-Коломия довжиною 57,331 кв.м., кількістю 2 пари волокон.
Як вбачається з акта комісійного обстеження частини земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні АТ "Укрзалізниця", з метою укладення договору про встановлення земельного сервітуту від 19.11.2019, на земельній ділянці, щодо якої позивач просить встановити сервітут, знаходиться, зокрема, магістральний кабель зв`язку та кабелі СЦБ, які належать АТ "Українська залізниця".
За цим же актом, орієнтовна площа сервітуту становить 1,1748 м2, бажана мета сервітуту - експлуатація та обслуговування волоконно-оптичного кабелю ТОВ "Євротранстелеком" від км 160+387 м до км 162+746 м ліворуч та від км 162+746 м до км 162+996 м праворуч напрямку зростання кілометрів перегону Марківці-Отинія та від км 162+996 м до км 163+324 м праворуч напрямку зростання кілометрів перегону Отинія-Голосків.
Комісія позивача, яка склала акт, вважає доцільним укладення договору земельного сервітуту на орієнтовну площу 1,1748 га.
АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" зверталась до    ТОВ "Євротранстелеком" із листами №НЗІ-10/5735 від 04.11.2019, №НКМ-12/5 від 25.01.2024    з пропозицією укласти з АТ "Укрзалізниця" договори про встановлення земельних сервітутів з метою прокладення та експлуатації ліній зв`язку.
Відповідно до листа №81 від 15.02.2024, ТОВ "Євротранстелеком" залишило звернення АТ "Укрзалізниця" без задоволення, мотивуючи відсутністю правових підстав для укладення договорів про встановлення земельних сервітутів, оскільки прокладання волоконно-оптичних ліній зв`язку здійснено на підставі Генеральної угоди про співробітництво від 27.12.2001 №589/01 та Угоди про співробітництво від 17.01.2002.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Приписами статті 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно, якими відповідно до частини 1 цієї норми є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).
Згідно з частиною 1 статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ч.2 ст.401 ЦК України).
Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Відповідно до частин 1-3 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (ч.5 ст.403 ЦК України).
Згідно зі ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
Частиною 1 ст. 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). 
За змістом частин 2-4 статті 98 ЗК України земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, перелік окремих видів яких наведено у статті 99 ЗК України, зокрема - право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій.
У відповідності до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема: право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; інші земельні сервітути.
Згідно зі статтею 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).   Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
При цьому, спосіб встановлення сервітуту впливає на можливість обрання способу захисту і, як вбачається, якщо законом передбачено можливість встановлення сервітуту як договором, так і рішенням суду, то, відповідно, і способами захисту в такому випадку можуть бути як звернення до суду з вимогою про визнання договору укладеним, так і з вимогою про встановлення сервітуту за рішенням суду (наведене підтверджується практикою Верховного Суду відповідно до якої переглядались рішення у справах з вимогами як про визнання укладеним договору сервітуту (постанови Верховного Суду від 20.09.2018 справа №918/370/17, від 03.12.2020 справа №925/27/18), так і про встановлення сервітуту судом без укладення відповідного договору (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 справа №911/2701/17, Верховного Суду від 21.03.2019 справа №915/483/17, від 29.01.2020 справа №920/1204/17).
Виходячи з правового аналізу наведених законодавчих норм, якими врегульовано встановлення земельного сервітуту, і зокрема, за рішенням суду, слід дійти висновку, що зазначені норми, окрім іншого, встановлюють коло осіб (суб`єктний склад сервітутних відносин), між якими можуть виникнути сервітутні правовідносини та умови їх виникнення, без обмеження щодо того хто має право ініціювання встановлення сервітутів та звернення до суду у випадку виникнення спору з цього питання.
Отже, власник (користувач) земельної ділянки у певних випадках має такі ж самі права на звернення до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту, як і інша особа, яка має необхідність у використанні його земельної ділянки, за умови дотримання інших умов, передбачених законодавством, та конкретних обставин, які спонукали його до такого звернення.
При цьому, обов`язковою умовою для встановлення сервітуту є вжиття особою (позивачем), яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту в добровільному порядку, а якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.
Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи відносно обмеженого користування чужим майном.
Частиною 1 статті 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Як зазначалось вище, 27.12.2001 між Державною адміністрацією залізничного транспорту України (універсальним правонаступником є АТ "Укрзалізниця")  та ТОВ "Євротранстелеком" (далі - ЄТТ) укладено Генеральну угоду про співробітництво №589/01 (далі - Генеральна угода № 589/01).
Відповідно до п. 2 Генеральної угоди №589/01, предметом Угоди є співробітництво сторін з будівництва і експлуатації Мережі зв`язку для задоволення потреб Укрзалізниці і надання послуг зв`язку з використанням ресурсів Мережі.
Відповідно до статті 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
Згідно зі статтею 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
Роботи з технічного обслуговування і аварійного відновлення ліній зв`язку виконує позивач за договором № 280.
Таким чином, волоконно-оптичний кабель ТОВ "Євротранстелеком", для експлуатації та обслуговування якого позивач просить встановити сервітут, прокладений в інтересах обох сторін в межах правовідносин за договором про спільну діяльність, узгоджених між позивачем та відповідачем в    Генеральній угоді № 589/01 та Угоді про співробітництво від 17 січня 2002 року, а також у інших правочинах, що укладались в рамках цих угод.
Сторони у справі, укладаючи Генеральну угоду № 589/01 та Угоду про співробітництво від 17 січня 2002 року, договір № 280 та інші правочини в рамках цих угод врегулювали між собою правовідносини щодо прокладання та наступного використання, експлуатації, технічного обслуговування та ремонту волоконно-оптичних ліній зв`язку.
При укладенні цих угод сторони врахували, що волоконно-оптичні лінії зв`язку прокладаються на земельних ділянках, що перебувають в постійному користуванні АТ "Укрзалізниця", яка буде здійснювати їх технічне обслуговування та аварійний ремонт та не передбачали встановлення сервітуту в інтересах ТОВ "Євротранстелеком".
Нормою статті 395 ЦК України встановлено, що сервітут полягає в обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.
Метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання, умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном (наведену правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 07.02.2023 справа № 1527/2-109/11).
В межах даного спору позивач бажає встановити сервітут на користь відповідача щодо обслуговування та експлуатації волоконно-оптичного кабелю, побудованого в межах співробітництва сторін спору. При цьому, позивач (АТ «Українська залізниця») самостійно використовує частину волоконно-оптичного кабелю, а також експлуатує та обслуговує волоконно-оптичний кабель.
З наведеного вбачається, що встановлення сервітуту з метою обслуговування та експлуатації волоконно-оптичного кабелю не вплине на фактичне становище суб`єктів спору та не надасть жодних прав відповідачу як сервітуарію. Позивач не довів обов`язкість встановлення земельного сервітуту для відповідача.
При цьому, про необґрунтованість позовних вимог свідчить також і недоведення належними доказами площі і меж тієї частини земельної ділянки, щодо якої позивач просить встановити сервітут. Водночас, площа встановлення сервітуту безпосередньо впливає на плату за сервітут.
Позивач не надав суду документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, як і жодної іншої технічної документації, з якої можна було б встановити межі, площу тієї частини земельної ділянки, на яку встановлюється сервітут.
Доданий до позовної заяви акт комісійного обстеження від 19.11.2019 не містить таких відомостей, більше того, у ньому зазначено лише про те, що площа сервітуту становить орієнтовно 1, 1748 га, тобто, зазначено лише орієнтовну площу частини земельної ділянки щодо якої позивач просить встановити сервітут.
Враховуючи вищенаведені норми права та фактичні обставини даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що питання обслуговування та експлуатації волоконно-оптичного кабелю, прокладеного в рамках Генеральної угоди про співробітництво № 589/01 від 27.12.2001, вирішене сторонами на підставі діючих угод в інтерес обох сторін, та не потребує встановлення сервітуту, а позивач який самостійно здійснює експлуатацію та обслуговування волоконно-оптичного кабелю, не довів необхідності встановлення сервітуту для відповідача та неможливості задоволення потреб відповідача в інший спосіб ніж як через встановлення сервітуту. Оскільки сервітут встановлюється саме у тому випадку, коли задовольнити потреби особи, в інтересах якої встановлюється сервітут, неможливо іншим чином.
При цьому колегія суддів зауважує, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером: 2623255400:01:003:0195  перебуває у державній власності, що передбачає особливий порядок встановлення земельного сервітуту. 
Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.11.2024 справа № 905/20/23 зазначив наступне: «…Із тріади правомочностей, які належать власнику, законом постійному землекористувачу передані тільки дві: володіння та користування, постійні землекористувачі позбавлені можливості щодо розпорядження земельним ділянками.
Отже, право землекористування як суб`єктивне право полягає у праві (правомочність) особи на експлуатацію корисних властивостей земельної ділянки у складі права власності на неї; у правовому титулі, що дає особі суб`єктивне право використовувати (чужу) земельну ділянку.
Основними принципами права землекористування є: його похідний характер від права власності на землю; раціональне використання ділянок за основним цільовим призначенням із здійсненням їх ефективної охорони та дотриманням вимог щодо пріоритету екологічної безпеки тощо.
Право постійного землекористування - це безстрокове речове право з внесенням плати в розмірі земельного податку. Таке право може виникати стосовно будь-яких земельних ділянок державної та комунальної власності. Воно не включає правомочності розпорядження земельною ділянкою або правом на неї. Постійний землекористувач отримує права володіння та користування земельною ділянкою, тобто можливість виключного і відокремленого від інших осіб землекористування.
З урахуванням наведеного, Об`єднана палата зазначає, що наявна у постійного землекористувача правомочність користування земельною ділянкою є обмеженою порівняно з правомочністю власника цієї земельної ділянки, який наділений не лише правом володіння та користування, а й правом на розпорядження землею, у тому числі шляхом її передачі в користування як з оформленням відповідного речового права (права оренди або права постійного користування), так і шляхом надання земельної ділянки у користування на підставі зобов`язального правочину, за яким право тимчасового користування земельною ділянкою не підлягає державній реєстрації.»
Відповідно до ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).
Тобто, суть земельного сервітуту полягає у можливості використовувати чужу земельну ділянкою. Водночас спірна земельна ділянка перебуває не у власності АТ «Українська залізниця».
Суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені.
Положення земельного законодавства не надають постійному землекористувачу права розпоряджатися відповідною земельною ділянкою, в тому числі шляхом надання її в оплатне користування, оскільки цим правом наділений саме відповідний орган, уповноважений державною на здійснення таких функцій (правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 29.09.2022 справа № 918/351/21).
Як зазначалось вище та підтверджено матеріалами даної господарської справи, АТ Українська залізниця» ініціювало будівництво Мережі, яка має на меті забезпечити задоволення потреб Укрзалізниці в послугах зв`язку. Канальний ресурс Укрзалізниці використовується нею для власних технологічних потреб.
Тобто, спірна земельна ділянка не була передана в користування іншим суб`єктам господарювання (відповідачу), а також не відбулось укладення правочину, що передбачає реєстрацію речового права.
Таким чином, в рамках спільних домовленостей сторони досягли згоди щодо будівництва, подальшої експлуатації та обслуговування Мережі для реалізації потреб АТ «Українська залізниця». Тобто, будівництво Мережі забезпечило АТ «Українська залізниця» в можливості здійснювати експлуатацію будівель і споруд залізничного транспорту, що відповідає цільовому призначенню земельної ділянки.
Врегулювання між сторонами порядку прокладення, експлуатації, технічного обслуговування та аварійного ремонту волоконно-оптичних ліній зв`язку в межах угод, що підпадають під правове регулювання спільної діяльності, а також ряду інших правочинів, що виконуються сторонами протягом тривалого часу, свідчать про недоведення неможливості задоволення потреб відповідача іншим способом, ніж через встановлення сервітуту, що є підставою для відмови в позові.
Відповідно до пункту 2 частини 1   статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4)     порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи усе вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до   висновку про наявність правових підстав для зміни мотивувальної частини рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2024 у справі № 909/459/24 в порядку статті 277 Господарського процесуального кодексу України та викладення її в редакції цієї постанови.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 
УХВАЛИВ  :

1. Апеляційну cкаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» б/н від 18.11.2024 (вх. № 01-05/3322/24 від 18.11.2024) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2024 у справі № 909/459/24 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави  2  Розділу  IV ГПК України.

Головуючий суддя                                                                       О.С. Скрипчук
Суддя                                                                                          Н.М. Кравчук
Суддя                                                                                           О.І. Матущак