ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року	Львів	Справа № 300/3271/24 пров. № А/857/31167/24	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника Кучери Оксани Мирославівни, діючої на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.10.2024р. в адміністративній справі за позовом представника ОСОБА_2 , діючої на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання звільнити з військової служби (суддя суду І інстанції: Скільський І.І, час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11.10.2024р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

29.04.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) представник Кучера О.М., діюча на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність відповідача Військової частина НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення про дострокове звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами старшого солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розвідника-радіотелефоніста 71 окремої єгерської бригади десантно-штурмових військ 1 загону спеціального призначення 3 роти спеціального призначення 1 групи Військової частини НОМЕР_1 , на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 достроково звільнити з військової служби у запас за сімейними обставинами старшого солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розвідника-радіотелефоніста 71 окремої єгерської бригади десантно-штурмових військ 1 загону спеціального призначення 3 роти спеціального призначення 1 групи Військової частини НОМЕР_1 , на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.1-5).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників страви (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи (а.с.30-31).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.10.2024р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.86-73).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила представник ОСОБА_2 , діюча на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_1 , яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с.77-83).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу (07.02.2024р.) з ОСОБА_3 08.02.2024р. рекомендованим листом відправив на ім`я командування Військової частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) рапорт із необхідними додатками про його звільнення з військової служби відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. 
Вказане відправлення було отримане 20.02.2024р. за довіреністю, 51400 Термінал Україна, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення ф.119:5140015458903 (Укрпошта накладна № 7730103512330 від 08.02.2024р).
Однак, з 08.02.2024р. по даний час Військова частина НОМЕР_1 не звільнила ОСОБА_1 з військової служби, також не надала йому жодної відповіді, його рапорт від 08.02.2024р. залишений без задоволення, тобто йому відмовлено у звільненні з військової служби. 
Окрім цього, представник позивача стверджує, що вказаний рапорт із додатками направлено на адресу командування Військової частини НОМЕР_1 рекомендованим листом, тому що безпосередні командири відмовлялись приймати і реєструвати цей рапорт. 
Також позивач телефонував безпосереднім командирам Військової частини НОМЕР_1 та повідомляв про написання ним рапорту про звільнення з військової служби.
При цьому, звертає увагу, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з 02.01.2024р. по 16.01.2024р. у Калуському некомерційному підприємстві «Центральна районна лікарня Калуської міської ради Івано-Франківської обл.»; згідно рішення ВЛК старшому солдату ОСОБА_1 було надано відпустку для лікування в зв`язку із хворобою терміном на 30 днів (протокол № 24 від 16.01.2024р.) з 17.01.2024р. по 16.02.2024р.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , старший солдат, проходить службу у Збройних Силах України на посаді розвідника-радіотелефоніста НОМЕР_2 окремої єгерської бригади десантно-штурмових військ НОМЕР_3 загону спеціального призначення 3 роти спеціального призначення 1 групи Військової частини НОМЕР_1 .
07.02.2024р. між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської обл. Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.10).
Дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІІ групи, інвалідом з дитинства, що підтверджується наступними документами: довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 035985 (а.с.13), посвідченням серії НОМЕР_5 від 23.01.2024р. (а.с.14), консультативним висновком спеціаліста (а.с.15).

Згідно доводів представника позивача 08.02.2024р. старший солдат ОСОБА_1 відправив рекомендованим листом рапорт на ім`я командування Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) про звільнення з військової служби відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. До рапорту позивач додав завірені приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської обл. копії документів: паспорта громадянина України та РНОКПП ОСОБА_1 , свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , паспорта громадянина України та РНОКПП ОСОБА_3 , довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 035985 від 27.09.2022р. про встановлення ОСОБА_3 ІІІ групи інвалідності з дитинства, посвідчення серії НОМЕР_5 від 23.01.2024р. (а.с.16-18).
Однак, з 08.02.2024р. по теперішній час Військова частина НОМЕР_1 не звільнила з військової служби ОСОБА_1 , також не надала йому жодної відповіді, його рапорт залишений без задоволення, тобто, йому відмовлено у звільненні з військової служби.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 08.02.2024р. та незвільнення його з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, представник позивача звернулася до суду із розглядуваним позовом.

Вирішуючи наведений спір та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що направлений позивачем ОСОБА_1 рапорт та додані до нього документи про звільнення його з військової служби, до Військової частини НОМЕР_1 на реєстрацію та розгляд не надходили, оскільки такі були направлені за адресою, відмінною від дійсної адреси зареєстрованого місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 .
Окрім цього, позивач після реєстрації шлюбу (07.02.2024р.) і до направлення через поштове відділення рапорту з додатками про звільнення з військової служби (08.02.2024р.) до місця несення служби не прибував, а знаходився по місцю проживання у м.Калуші Івано-Франківської обл., що, в свою чергу, спростовує доводи представника позивача про неодноразову відмову безпосередніх командирів Військової частини НОМЕР_1 прийняти та зареєструвати від ОСОБА_1 рапорт з додатками про звільнення останнього з військової служби.
Отже, у матеріалах справи відсутні докази, що позивач дійсно по команді звертався із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , у якій він проходить військову службу, про його звільнення з військової служби із зазначенням підстав, визначених ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Із змісту заявленого позову слідує, що ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту від 08.02.2024р. та незвільнення його з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Закон України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» /Закон № 2232-XII/ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст.2 вказаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 ст.2 зазначеного Закону передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022р.) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи в суді апеляційної інстанції строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як слідує з матеріалів справи, рапорт позивача від 08.02.2024р. містить підстави для звільнення: пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Предметом спірних правовідносин є, зокрема, бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту позивача від 08.02.2024р. та незвільнення його з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 Закону № 2232-XII, у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.
При цьому позивач стверджує, що вказаний рапорт разом із необхідними додатками ним було відправлено рекомендованим листом на ім`я командування Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), тому що безпосередні командири відмовлялись брати і реєструвати цей рапорт.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р. затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України /надалі – Положення № 1153/2008/.
Пунктами 4-7 вказаного Положення передбачено, що громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. 
Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України. 
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-ХІІ. 
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з п.12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п.233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: 
підстави звільнення з військової служби; 
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; 
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. 

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.

Згідно з п.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затв. Законом України № 548-XIV від 24.03.1999р. «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009р. (далі – Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до п.12.1 розділу XII Інструкції № 170 звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення № 1153/2008.
Згідно з абз.2 п.14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. 

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з п.242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Таким чином, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Згідно доводів представника позивача 08.02.2024р. старший солдат ОСОБА_1 відправив рекомендованим листом рапорт, із необхідними додатками, на ім`я командування Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), про звільнення з військової служби відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. 

Відповідно до п.3.9.1. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затв. наказом Генерального штабу Збройних Сил України № 124 від 07.04.2017р., реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення. Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.

Встановлено, що згідно довідки з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 372/22 від 15.03.2022р., зареєстрованим місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи – НОМЕР_6 , за КАТОТТГ НОМЕР_7 ) є Черкаси (а.с.56).
Отже, рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби з додатками фактично скерований за адресою, яка не є зареєстрованим місцезнаходженням Військової частини НОМЕР_1 .
Водночас, у матеріалах справи відсутні будь-які допустимі докази того, що станом на час направлення 08.02.2024р. рапорту з додатками Військова частина НОМЕР_1 знаходилась (дислокувалась) в АДРЕСА_1 .
З огляду на зазначене, направлений ОСОБА_1 рапорт та додані до нього документи про звільнення його з військової служби, до Військової частини НОМЕР_1 на реєстрацію та розгляд не надходили, оскільки такі були направлені за адресою, яка є відмінною від дійсної адреси зареєстрованого місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 .

Щодо доводів позивача про те, що рапорт з додатками направлявся ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 поштою (рекомендованим листом) тому, що безпосередні командири відмовлялись брати і реєструвати його рапорт, апеляційний суд враховує наступне.
Встановлено, що станом на 07.02.2024р. ОСОБА_1 перебував у м.Калуші, що не заперечується позивачем.
07.02.2024р. між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Калуському районі Івано-Франківської обл. Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .
08.02.2024р. о 16:39:46 год. з відділення АТ «Укрпошта» ВПЗ (м.Калуш) особисто ОСОБА_1 відправлено рекомендованим листом рапорт з додатками на ім`я командування Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , про звільнення з військової служби, що підтверджується копіями накладної № 7730103512330 про приймання поштового відправлення, чека «Укрпошта» про оплату поштового відправлення (а.с.17), опису вкладення у цінний лист (а.с.18).
Отже, матеріалами справи підтверджується, що 08.02.2024р. о 16:38:57 год. ОСОБА_1 перебував на території АДРЕСА_2 , здійснив поштове відправлення рапорту з додатками.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною позивача не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що після реєстрації шлюбу 07.02.2024р., зокрема у період з 07.02.2024р. до 08.02.2024р., ОСОБА_1 їздив до місця несення військової служби, з метою подання по команді рапорту про звільнення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується що позивач після реєстрації шлюбу (07.02.2024р.) і до направлення через поштове відділення рапорту з додатками про звільнення з військової служби (08.02.2024р.) до місця несення служби не прибував, а знаходився по місцю проживання у м.Калуші Івано-Франківської обл., що в свою чергу спростовує доводи представника позивача про неодноразову відмову безпосередніх командирів Військової частини НОМЕР_1 прийняти та зареєструвати від ОСОБА_1 рапорт з додатками про його звільнення з військової служби.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази, що ОСОБА_1 дійсно по команді у встановленому законом порядку звертався із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , у якій він проходить військову службу, про його звільнення з військової служби із зазначенням підстав, визначених ст.26 Закону № 2232-ХІІ суб`єктом владних повноважень в межах спірних правовідносин не було допущено протиправної бездіяльності, а відтак його поведінка не призвела до порушення прав та законних інтересів позивача.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені представником позивача в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Кучери Оксани Мирославівни, діючої на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.10.2024р. в адміністративній справі № 300/3271/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 09.06.2025р.