ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 р. 	Справа № 520/209/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/209/25
за позовом                 ОСОБА_1  
до                 ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )                        
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Східне міжрегіональне управління ДПСУ, відповідач, апелянт), в якому просив:
- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), оформлену листом № 09/Л-601/1 від 03.01.2025 «Про розгляд заяви», щодо компенсації ОСОБА_1 втрат доходів з 01.01.2016 по 12.11.2024 у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців, яка не нараховувалася з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів з 01.01.2016 по 12.11.2024 у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців, яка не виплачувалася з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), оформлену листом № 09/Л-601/1 від 03.01.2025 «Про розгляд заяви», щодо компенсації ОСОБА_1 втрат доходів з 01.01.2016 по 12.11.2024 у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців, яка не нараховувалася з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів з 01.01.2016 по 12.11.2024 у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців, яка не нараховувалася з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись неправильне застосування судом норм матеріального права, апелянт просив суд рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що 12.11.2024 Східним регіональним управлінням ДПСУ було виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 у справі № 520/16576/24 (яке залишене в силі постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024) та здійснено нарахування і виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно в розмірі 81 429,57 грн., що не заперечується позивачем.
На переконання апелянта ним не було допущено затримки у виплаті нарахованих сум, оскільки компенсація відповідно до норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 нараховується на нараховані, але не виплачені суми грошового забезпечення. Кошти виплачені позивачу на виконання вищезазначеного рішення суду не нараховувались позивачу під час проходження служби, що і встановлено судам та вказано в резолютивній частині рішення – «нарахувати та виплатити». Суми виплат були нараховані після набрання законної сили судового рішення та виплачені в місячний термін, затримка у їх виплаті зі сторони регіонально управління відсутня.
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
За змістом положень частини 1 статті 308, пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено такі обставини справи.
Наказом Східного міжрегіонального управління ДПСУ від 27.04.2024 № 226-ОС «Про особовий склад» ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням у запас Збройних Сил України наказом Голови Державної прикордонної служби України від 17.04.2024 № 666-ОС за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 року у справі № 520/16576/24 позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління ДПСУ про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління ДПСУ щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 (включно) із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
Зобов`язано Східне міжрегіональне управління ДПСУ перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 28.02.2018 (включно) із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум коштів.
Визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління ДПСУ щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 (включно) індексації грошового забезпечення відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано Східне міжрегіональне управління ДПСУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 (включно) відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі № 520/16576/24 апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПСУ - задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 - скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності Східного міжрегіонального управління ДПСУ щодо нарахування та виплати ОСОБА_1  за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 (включно) індексації грошового забезпечення відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та зобов`язання Східного міжрегіонального управління ДПСУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 (включно) відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
В іншій частині задоволення позову рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 у справі № 520/16576/24 залишено без змін.
12.11.2024 відповідач на виконання судового рішення по справі № 520/16576/24 нарахував та виплатив позивачу 81 429,57 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 915 від 11.11.2024 року
27.12.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, починаючи з моменту набуття відповідного права до дати виплати.
Листом № 09/Л-601/1 від 03.01.2025 відповідач повідомив, що перерахунок та виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 року здійснено 12.11.2024 без затримок, а тому підстави для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, відсутні.
Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 мали бути здійснені відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на його отримання, а не з моменту набрання законної сили рішення по справі № 520/16576/24. Враховуючи періоди, за які грошове забезпечення мало буту виплачене позивачу, та час його фактичної виплати, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив строки виплати позивачу грошового забезпечення, а отже вимоги позивача є законними та обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, які пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок № 159).
Відповідно до статті 1 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
За змістом статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян.
Положення статті 3 Закону №2050-III передбачають, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів  виплати  грошових доходів,  у  тому  числі  з  вини  власника або уповноваженого ним органу (особи).
За змістом статті 6 Закону № 2050-ІІІ та пункту 7 Порядку № 159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що умовою для виплати компенсації втрати частини доходу є сукупність таких обставин: 
1) наявність невиплаченого грошового доходу, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення;
2) порушення встановлених строків виплати такого доходу, у тому числі індексації заробітної плати (грошового забезпечення).
3) виплата такого доходу, при чому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 11.07.2017 у справі № 21-2003а16, постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 у справі № 803/203/17, від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19.
Таким чином, у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику грошового забезпечення (індексації грошового забезпечення), така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.
Крім того, наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Щодо порушення встановлених строків виплати доходу колегія суддів звертає увагу, що відповідно до чинного законодавства компенсація частини втраченого доходу виплачується не з моменту постановлення судового рішення, на підставі якого такий дохід фактично виплачено, а саме з часу, коли у особи виникло право на отримання такого доходу.
При цьому, виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 826/8319/16 та від 18.07.2023 у справі № 200/10663/21.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/2454/18 колегія суддів відхиляє з огляду на висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, згідно з яким суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Отже, з огляду на наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, який підтверджений судовим рішенням, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 до дня фактичної виплати індексації – 12.11.2024.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Положеннями пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а отже апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 по справі №  520/209/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк