УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №276/12/24 Головуючий у 1-й інст. Бобер Д.О. 
Категорія 16 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Павицької Т.М.,
суддів: Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,

з участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 276/12/24 за позовом керівника Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Хорошівської селищної ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Володарсько-Волинського  районного суду Житомирської  області від 27 листопада 2024 року, ухваленого під головуванням судді Бобра Д.О. у селищі Хорошів,
в с т а н о в и в:

У січні 2024 року керівник Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Хорошівської селищної ради у якому просив витребувати у ОСОБА_2 на користь Хорошівської об`єднаної територіальної громади в особі Хорошівської селищної ради земельну ділянку загальною площею 2 га з кадастровим номером 1821183600:04:002:1009 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області; стягнути з відповідачів на користь Житомирської обласної прокуратури понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що Коростишівською окружною прокуратурою установлено порушення вимог чинного законодавства при вибутті земельних ділянок із державної власності. Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21.05.2020 № 6-5341/14-20-СГ затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 1821183600:04:002:1009 для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу, державним реєстратором Козіївської сільської ради Коростишівського району Пашинською Д.В, 26.05.2020 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку. Водночас, згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 03.04.2019 №6-1033/14-19-СГ отримав у приватну власність (право зареєстровано 05.06.2020) земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 1820881800:08:000:0921 для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за межами населених пунктів Бердичівського району Гайдишівської сільської ради. Зазначене підтверджує, що ОСОБА_1 на час отримання спірної земельної ділянки (наказ від 21.05.2020 № 6-5341/14-20-СГ) вдруге використав право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (перший наказ 03.04.2019 № 6-1033/14-19-СГ, зареєстроване право власності 05.06.2020). Незаконність дій ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області при прийнятті рішення, на підставі якого ОСОБА_1 повторно безоплатно отримав у власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства понад норму, встановлену Земельним кодексом України, не може оцінюватися як воля власника спірного нерухомого майна – держави на вибуття майна із його володіння. Земельна ділянка площею 2 га за кадастровим номером 1821183600:04:002:1009, вибула із державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_1 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок – держави. В подальшому зазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2020 ОСОБА_1 відчужив ОСОБА_2 . Право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер 1821183600:04:002:1009 зареєстровано приватним нотаріусом Науменко М..Г. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.06.2020, індексний номер рішення 52504777. Позовні вимоги до ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що він придбав земельну ділянку кадастровий номер 1821183600:04:002:1009 у ОСОБА_1 тобто в особи, яка, отримала земельну ділянку в порушення вимог земельного законодавства та не мала права її відчужувати. Прокурор зазначав, що 27.05.2021 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», відповідно до якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Разом з тим, Хорошівською селищною радою Житомирської області заходи щодо усунення факту порушення при передачі земельної ділянки ОСОБА_1 не вживалися, а тому із вказаним позовом до суду звертається прокурор в інтересах держави. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке проведене з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Належне (законне) розпорядження земельними ділянками державної власності, які відповідно до ст. 14 Конституції України є основним національним багатством, що перебувають під особливою охороною держави, а право власності на які набувається виключно відповідно до закону, безумовно є складовою питання державного (загального) інтересу. 
Рішенням  Володарсько-Волинського  районного суду Житомирської  області від 27 листопада 2024 року позов керівника Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Хорошівської селищної ради задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_2 на користь Хорошівської об`єднаної територіальної громади в особі Хорошівської селищної ради земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 1821183600:04:002:1009) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2684,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення в частині задоволених позовних вимог до нього скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволення вимог прокурора до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки, в іншій частині судове рішення залишити без змін. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи питання про витребування спірного майна, суд повинен передусім перевірити добросовісність набувача майна. В оскаржуваному судовому рішенні суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, оскільки прокурором не надано належних та допустимих доказів , які б підтверджували , що ОСОБА_2 було достовірно відомо або могло бути відомо про недобросовісну поведінку продавця спірної земельної ділянки. Суд не звернув уваги, що можливість витребування майна з володіння іншої особи закон ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем і спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від характеру набуття майна ( оплатно чи безоплатно). Поза увагою суду залишилося і те, що вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, необхідно оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна; право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст.388 ЦК України залежить від того, у який спосіб вибуло майно з його володіння. На момент придбання спірної земельної ділянки, ОСОБА_4 покладався на відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 доказів причетності ОСОБА_2 до обставин правомірного набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку або його обізнаності щодо таких дій матеріали справи не містять , відповідно ОСОБА_2 діяв правомірно та добросовісно.
19 лютого 2025 року на адресу Житомирського апеляційного суду надійшов відзив Коростишівської окружної прокуратури на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27.11.2024 залишити без змін. Вказує, що при оформленні спірного договору купівлі-продажу від 03.06.2020 ОСОБА_2 мав можливість перевірити у нотаріуса факт подвійної приватизації ОСОБА_1 земельної ділянки, оскільки нотаріус має доступ до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, при оформленні договору купівлі-продажу від 03.06.2020 ОСОБА_2 мав би проявити належну обачність при купівлі спірної земельної ділянки не безпосередньо у ОСОБА_1 , а через його представника. Як слушно вказано судом у оскаржуваному рішенні, ОСОБА_2 не приділив належної уваги факту, що ОСОБА_1 продає земельну ділянку фактично через 10 днів після оформлення на неї права приватної власності. Упродовж судового розгляду ОСОБА_2 не надано доказів попереднього погодження істотних умов договору купівлі-продажу, безпосередньо із ОСОБА_1 . Під час розгляду справи судом першої інстанції прокурором надано як доказ інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких ОСОБА_2 є власником значної кількості земельних ділянок. Зокрема, ОСОБА_2 є власником і директором ФГ «Полісся-К», ТОВ «Георесурс-К», ПП «ДК Ресурс» та ПП «ВлаБоДе» діяльність яких пов`язана із використанням значної кількості земельних ділянок для надрокористування та сільськогосподарського виробництва. Окремі із указаних підприємств є фігурантами низки судових справ. Крім того, прокуратурою вже заявлявся позов за подібних обставин у справі № 293/2671/21 до відповідача ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки, в якій прийняті рішення на користь держави Черняхівським районним судом Житомирської області від 03.11.2022 та Житомирським апеляційним судом від 26.03.2023. ОСОБА_2 в силу здійснюваної діяльності та займаних посад був належним чином обізнаний щодо вимог земельного законодавства та міг проявити належну обачливість при придбанні спірної земельної ділянки із кадастровим номером 1821183600:04:002:1009 у ОСОБА_1 . Судом досліджений вищевказаний договір купівлі-продажу від 03.06.2020 і встановлено, що вже при його укладенні сторони у п. 4 та п. 5 передбачили свої права обов`язки та відповідальність при заявлені позову до покупця ( ОСОБА_2 ) про витребування земельної ділянки. Наведене свідчить, що ОСОБА_2 не позбавлений можливості заявити позов про відшкодування збитків завданих витребуванням земельної ділянки до її продавця. Згадані обставини в сукупності свідчать про відсутність покладення непропорційного тягаря на ОСОБА_2 оскаржуваним рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області. Судом належним чином досліджені і встановлені обставини протиправності вибуття із державної власності земельної ділянки із кадастровим номером 1821183600:04:002:1009 внаслідок повторного використання ОСОБА_1 свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в порушення вимог ст. 116 ЗК України. Належним чином дослідивши указані обставини, судом правомірно застосована до спірних правовідносин ч. 3 ст. 388 ЦК України щодо витребування указаної земельної ділянки у ОСОБА_2 . При цьому судом надавався достатній час для надання доказів та обґрунтування своїх заперечень представникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Наведене свідчить про створення судом під час розгляду справи № 276/12/24 належних умов реалізації своїх прав учасникам справи.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-1033/14-19-СГ від 03.04.2019 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку на території Бердичівського району за межами населених пунктів Гардишівської сільської ради загальною площею 2,00 га з кадастровим номером 1820881800:08:000:0921, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності.
25 червня 2020 року державним реєстратором Швайківської сільської ради зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, що підтверджується інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 345258574 від 05.09.2023 року.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21.05.2020 № 6-5341/14-20-СГ затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 1821183600:04:002:1009) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Хорошівського району, за межами населених пунктів Хорошівської селищної ради.
На підставі зазначеного наказу, державним реєстратором Козіївської сільської ради Коростишівського району Пашинською Д.В, 22.05.2020 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку. Проведення державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку здійснено за заявою ОСОБА_5 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , посвідченої 13.04.2020 приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Г.А. 
03 червня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2,00 га. кадастровий номер 1821183600:04:002:1009 продав відповідачу ОСОБА_2 за погодженою ціною 33860 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 03.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г., право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_2 03.06.2020, запис про право власності №36740887. 
Відповідно до розділу 4.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.06.2020 продавець повинен вступити у справу на стороні, у разі якщо третя особа, на підставах, що виникли до продажу земельної ділянки, пред`явить до покупця позов про витребування земельної ділянки; у разі позбавлення покупця права власності за рішенням суду на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцю завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статтями 116, 118, 121 ЗК України.
За приписами ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Частиною 3 ст. 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1-4 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст.116 ЗК України).
Статтею 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. У пункті «б» частини другої цієї статті зазначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Передбачена положеннями статей 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа яка скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої статтею 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге.
 Земельна ділянка може бути передана громадянину на підставі його звернення.
Із встановлених судом обставин вбачається, що на час прийняття наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області № 6-5341/14-20-СГ від 21.05.2020 і отримання на його підставі безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 1821183600:04:002:1009), ОСОБА_1 вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області№ 6-1033/14-19-СГ від 03.04.2019 року. 
 Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
 Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
 У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, і таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
 Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).
Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Такі правові висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19).
Схожі за змістом правові висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).
 Отже, прокурором обрано належний спосіб захисту права власності на земельну ділянку шляхом її витребування.
Встановивши, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза її волею, оскільки наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, який став підставою для вилучення зазначеної земельної ділянки із державної власності, прийнятий незаконно, суд першої інстанції дійшов до обґрунтовано висновку про витребування цієї земельної ділянки від ОСОБА_2 на підставі ст.388 ЦК України.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – ОСОБА_6 про те, що витребування у ОСОБА_2 земельної ділянки є непропорційним втручанням у мирне володіння та порушенням прав, запроваджених статтею 1 Першого Протоколу Конвенції. 
Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.
«Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, потрібно застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади чи місцевого самоврядування.
Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель сільськогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони цієї категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.
Як встановив суд першої інстанції та не оспорюється сторонами, незаконним наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області надано спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_1 , який раніше вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки з таким цільовим призначенням, що свідчить про те, що ця ділянка вибула з володіння держави поза її волею.
Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель сільськогосподарського призначення.
Суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи та характер спірних правовідносин, правильно застосувавши норми матеріального права, зробив обґрунтований висновок, що витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у його право власності, перешкод для витребування земельної ділянки на підстав статті 388 ЦК України не встановлено. Недотримання чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок є порушенням суспільного інтересу на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки обставин про те, що у зв`язку з витребуванням у ОСОБА_2 спірної земельної ділянки останній нестиме «індивідуальний надмірний тягар», судом не встановлено, відповідач не навів вмотивованих обґрунтувань, підтверджених належними доказами, про настання для нього негативних наслідків як особи, яка постраждала від такого втручання, тому відсутні підстави вважати непропорційним втручання у мирне володіння майном.
Аналіз обставин справи, що переглядається, свідчить, що висновок суду першої інстанції щодо витребування у відповідача спірного майна в повній мірі відповідає критеріям законності та пропорційності в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Колегія суддів також зазначає, що у справах про витребування майна із чужого незаконного володіння суди повинні оцінювати наявність або відсутність добросовісності у зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, провадження № 14-192цс19, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, провадження № 14-436цс19).
Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Згідно з принципами диспозитивності та змагальності сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не розглядає не ініційовані сторонами питання (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частини перша-четверта статті 12, частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Якщо кінцевий набувач розпорядився процесуальними правами та не заявив зустрічний позов про надання належного відшкодування шкоди у зв`язку з вимогою про витребування майна, це не позбавляє його права заявити цей позов у разі ініціювання повернення майна власнику. Навіть у випадку повернення майна від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, у якого він придбав майно, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України.
У постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, провадження № 14-190цс20, Велика Палата Верховного Суду вказала, що, розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц).
 Відтак, ОСОБА_2 , із власності якого витребовується земельна ділянка, не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, у якого він придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі ст. 661 ЦК України.
З огляду на наведене, встановивши всі обставини справи та характер спірних правовідносин, правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у його право власності, перешкод для витребування земельної ділянки на підстав ст. 388 ЦК України не встановлено. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, які відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу   ОСОБА_3 залишити без задоволення
Рішення Володарсько-Волинського  районного суду Житомирської  області від 27 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 квітня 2025 року.

Головуючий

Судді