Номер провадження: 22-ц/813/3741/25 
Справа № 521/7706/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                 Назарової М.В.,
суддів:                                         Коновалової В.А., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря                         Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2024 року, ухвалене Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Михайлюка О.А. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 ,

                                                в с т а н о в и в:

У травні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що з жовтня 2005 року до 29 липня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29 липня 2006 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 .
Сторони від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Батько ОСОБА_2 не допомагав у належному утриманні спільної доньки, позивачем було подано позовну заяву про стягнення аліментів.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2021 року у справі № 521/853/21, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 квітня 2022 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково, а саме вирішено: «Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання – АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання – АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме: з 21.01.2021 року та до досягнення ОСОБА_3 , повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_5 ». 
Позивач зазначає, що враховуючи початок повномасштабного вторгнення агресора – РФ на територію України, з метою збереження життя дитини 27 березня 2023 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вимушено мігрували до Сполучених Штатів Америки, у якості осіб, яким потрібен притулок.
Позивач вказує, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 досягла повноліття, а отже підтримка з боку батька та сплата аліментів за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси наразі припинена. Після досягнення повноліття ОСОБА_3 , вона продовжила навчання та поступила до ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_3 , за основним напрямком 1010- Асоційований загальний ступінь бакалавра мистецтв, факультету Фінансів, в якому продовжує навчання і на момент розгляду справи.
Сплата вартості навчання є непомірною для позивачки, а в силу необхідності постійного навчання третя особа – ОСОБА_3 не має можливості самостійно оплачувати вартість навчання та/або його частину.
Зазначені обставини змусили позивачку звернутись до відповідача, який є батьком ОСОБА_3 з метою отримання допомоги у навчанні спільної доньки до закінчення останньою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.
В позасудовому порядку сторони не можуть врегулювати питання щодо необхідності сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки до закінчення останньою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.
Враховуючи приписи ст. 199 СК України, позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, з дня звернення до суду, а саме – з 12 травня 2024 року та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
З урахуванням збільшення позовних вимог, позивачка на підставі статті 199 СК України просила стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації – АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації – АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 у розмірі 16 654,00 грн, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме: з 12 травня 2024 року та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Від представника відповідача ОСОБА_6 – ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те що, позивачкою невірно визначено підстави поданого позову, і що зазначені витрати на навчання спільної доньки ОСОБА_3 не є аліментами. Фактично позивачем заявлено вимоги щодо утримання повнолітньої доньки до 23 років шляхом стягнення додаткових витрат на навчання, внаслідок чого позов не підлягає задоволенню, оскільки СК України не містить положень щодо відшкодування витрат на навчання повнолітньої дитини.
Крім того, позивач та третя особа взагалі не узгоджували з відповідачем вступ та навчання ОСОБА_3 за кардоном.
Третя особа, без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 подала до суду письмові пояснення, в яких з посиланням на ст. 199 СК України, а також на факт проживання з матір?ю, навчання у ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_3 , за основним напрямком 1010- Асоційований загальний ступінь бакалавра мистецтв, факультету Фінансів та відмовою батька допомогти у навчанні, за наявності фінансової можливості, просила суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 задоволено.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у розмірі 16 654,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме: з 13.05.2024 та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. 
В апеляційній скарзі відповідач в особі свого представника ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення правил підсудності та розгляд її неповноважним судом, оскільки третя особа ОСОБА_2 вже є повнолітньою, тому положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України про альтернативну підсудність до правовідносин сторін незастосовним. Крім того, позивач та дочка вже давно мешкають поза межами України, тим самим суд фактично позбавив відповідача права на доступ до правосуддя, оскільки належним судом для розгляду справи є Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області, однак вказану підсудність має визначити відповідно до ст. 29 ЦПК України Верховний Суд.
Також суд прийняв до розгляду позовну заяву без оплати її судовим збором (ст. 185 ЦПК), що має мати наслідком її повернення позивачці (ст. 175, 177 ЦПК).
Суд постановив рішення на підставі заяви про збільшення позовних вимог, щодо прийняття якої до провадження відповідна ухвала відсутня.
Справу розглянуто суддею, який підлягав відводу через порушення права відповідача на доступ до судочинства та на ефективний розгляду справи, оскільки представнику відповідача безпідставно відмовлено в участі у судовому засіданні в режимі відео конференції та безпідставно відмовлено у задоволенні відводу 15 жовтня 2024 року, що призвело до вирішення справи неповноважним судом, що згідно ст. 376 ЦПК Країни є безумовною підставою для його скасування.
Зазначивши про належне підтвердження позивачкою факту навчання дочки, суд не звернув уваги на відсутність контракту щодо навчання ОСОБА_2 , в якому мають бути визначені умови її навчання та оплати, а додано документи невідомого походження, в т.ч. платіжний документ щодо навчання, неналежно оформлений переклад, який не містять апостиля та не має нотаріально засвідченого перекладу.
Отже, суд розглянув справу з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскільки позовні вимоги не підтверджені достатніми, достовірними та допустимими доказами.
Судом не враховано знаходження у відповідача на утриманні хворої дружини, неповнолітньої доньки та двох батьків похилого віку.
Вимоги ст. 185 СК України стосуються особливих обставин, наявність яких має довести особа, яка звертається із позовом, і ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини.
Суд помилково розглянув справу, в якій позивачем фактично заявлено не вимоги щодо утримання повнолітньої доньки до 23 років, а заявлено вимоги про стягнення додаткових витрат на навчання, внаслідок чого позов взагалі не підлягає задоволенню.
Суд зробив неправосудний висновок про необґрунтованість посилань відповідача на те, що нібито не доведено позивачем наявність та обґрунтованість додаткових витрат, які не погоджені з відповідачем, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Позивач та третя особа взагалі не узгоджували із відповідачем вступ на навчання ОСОБА_3 за кордоном (постанова Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19).
Щодо витрат на правничу допомогу, то у відзиві відповідача зазначено про розмір витрат на правову допомогу, відповідно до Договору з урахуванням додаткової угоди, яка буде надана до суду разом з актом та платіжними документами, вартість правничої допомоги в сумі першої інстанції з витратами на відрядження адвоката до суду становить 60000 грн, а за підготовку апеляційної скарги ще сплачено 40000 грн, які підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка таку не визнала, посилаючись на доведення належними доказами (студентський квиток, графік сплати за весняний семестр 2024 року, розклад для студентів, фінансовий звіт за оплату за навчання) вартості навчання, а також збільшення розміру позовних вимог у зв`язку із збільшенням його вартості до 9666,40 доларів, і поділено таку на обох батьків, через відсутність у позивачки можливості самостійно сплатити таку.
Натомість, у відповідача наявна така фінансова можливість, і він спочатку у листуванні погодив сплату, проте грошового переводу не здійснив.
Щодо посилань відповідача на невірне визначення позивачкою підстав позову і що такі кошти не є аліментами, то таке є власним помилковим його тлумаченням змісту вимог ст. 199, 200 та 185 СК України.
Відповідачем в порушення вимог ЦПК не надано доказів хвороби дружини відповідача та пов`язаної із цим його неможливості надавати матеріальну допомогу дорослій дочці, яка продовжує навчання, натомість позивачкою надано суду довідку від 30.04.2021 та Контракт моряка від 02.04.2021, відповідно до яких його оклад як електромеханіка становить 10700 дол США на місяць.
Не може бути взято до уваги посилання відповідача на начебто порушення судом правил підсудності, оскільки таке внормовано ст. 28 ЦПК України, і позов поданий за зареєстрованим місцем перебування чи проживання позивачки, а вимоги ст. 29 ЦПК України застосовуються у разі постійного проживання сторони за кордоном, натомість наразі позивачка перебуває в Україні. Як помилковими є і посилання відповідача на необхідність повернення заяви позивачці через неправильне визначення ціни позову та розміру судового збору, а також розгляд справи неповноважним складом суду. Крім того, представник відповідача брала участь у розгляді справи, і це право відповідача обирати собі представника з урахуванням перебування такого представника за кордоном.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Козій Д.О. підтримала доводи апеляційної скарги.
Представники позивачки Чумаченко Д.О. та ОСОБА_7 (в режимі відеоконфіренції) апеляційну скаргу не визнали та пояснили, що договір на навчання дочки сторін укладається в електронній формі посеместрово, тому до позовної заяви про збільшення позовних вимог додавалися документи про наступну сплату наступного семестру.
Позивачка ОСОБА_1 повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримала 02.04.2025 19:56:12 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 57 зв, т. 3).
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки його представник повістку отримав 02.04.2025 19:56:12 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 57, т. 3).
Третя особа ОСОБА_3 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України в установленому законом порядку, оскільки поштове повідомлення повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 58-59 т. 3).
Вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на дорослу дочку сторін, яка продовжує навчання.
Судом встановлено, що з жовтня 2005 року до 29 липня 2006 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, 29 липня 2006 року шлюб розірвано, про що свідчить актовий запис № 167 про розірвання шлюбів, зроблений 29 липня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, на підставі якого 29 липня 2006 року видане Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с. 8 т. 1).
Після розірвання шлюбу, прізвище позивачки було змінено на « ОСОБА_8 ».
Позивач та відповідач від шлюбу мають спільну доньку: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що посвідчується актовим записом № 140, зробленим 30 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровським міським Білгород-Дністровського управління юстиції Одеської області, про що 30 березня 2006 року вказаним відділом видане Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_6 (а.с. 9 т. 1).
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2021 року у справі № 521/853/21, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 квітня 2022 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково, а саме вирішено: «Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання – АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання – АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме: з 21.01.2021 року та до досягнення ОСОБА_3 , повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_5 » (а.с. 10-17, 18-21 т. 1).
Позивачка посилається на те, що враховуючи початок повномасштабного вторгнення агресора – РФ на територію України, з метою збереження життя дитини, 27 березня 2023 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вимушено мігрували до Сполучених Штатів Америки, у якості осіб, яким потрібен притулок. Зазначені обставини, підтверджуються відміткою у закордонному паспорті ОСОБА_3 серії НОМЕР_7 , в якому стоїть відмітка міграційних органів Сполучених Штатів Америки за № 804953610 A2, а також відміткою у закордонному паспорті ОСОБА_1 (а.с. 22-23, 24-25 т. 1).
Як вбачається з паспорту громадянки України № НОМЕР_8 , виданого органом 5116, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 досягла повноліття, що є підставою для припинення сплати аліментів за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси.
На обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що після досягнення повноліття ОСОБА_3 продовжила навчання та поступила до ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_3 , за основним напрямком 1010- Асоційований загальний ступінь бакалавра мистецтв, факультету Фінансів.
На підтвердження факту навчання ОСОБА_3 у вказаному учбовому закладі позивачкою надано нотаріально засвідчені та зроблені Бюро перекладів переклади на українську мову: студентської картки (а.с. 32, 42 т. 1), графіку сплати за весняний семестр 2024 року (а.с. 34, 35, 37 т. 1); розкладу для студентів (а.с. 38, 39, 41 т. 1); фінансового звіту за оплату за навчання (а.с. 35 т. 1) (а.с. 197-219 т. 1).
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, а саме з рахунку на оплату навчання ОСОБА_3 , детального розрахунку оплати з підтвердження зарахування ОСОБА_3 на навчання у наступному році від 02.08.2024 року, квитанцією Bank of America від 05.08.2024 про сплату ОСОБА_1 рахунку на навчання отриманий на електронну пошту, листа-квитанції від Коледжу про підтвердження отримання оплати за навчання ОСОБА_3 № 3622678, вартість року навчання наразі складає: 4833,20 доларів США х 2 (2024-2025 рік навчання) = 9666,40 долара США становить вартість навчання одного навчального року у коледжі.
До заяви про збільшення позовних вимог додано нотаріально посвідчений переклад доказів щодо продовження дочкою сторін навчання на першому семестрі 2025 року ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_3 , за основним напрямком 1010- Асоційований загальний ступінь бакалавра мистецтв, факультету Фінансів, за що сплачено 4833,20 дол США (а.с. 51-69 т. 2).
Позивачем здійснено обґрунтування розміру заявлених аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, з урахуванням потреби повнолітньої дочки, що продовжує навчання, через значну вартість навчання за кордоном та можливістю батька надавати відповідну допомогу дочці.
Матеріали справи містять докази того, що вартість річного навчання у коледжі вартує 9666,40 долара США у рік, 1 семестр 4833,20 долари США, що у еквіваленті долару до гривні на момент звернення позивача заявою про збільшення позовних вимог становить (офіційний курс НБУ 41,35) – 16 654,00 грн на місяць, і саме навчанням у учбовому закладі позивачка обгрунтовує потребу дочки у допомозі батька, який має таку можливість, що підтверджується довідкою № 39-04/2021 від 30.04.2021 року, а також Контрактом найму моряка від 02.04.2021 року, відповідно до яких відповідач (паспорт моряка НОМЕР_9 уклав угоду про його найом як моряка електромеханіка на борт судна на певних умовах, серед яких і оплата його праці (базова ставка, гарантовані понадурочні, надбавка за роботі на танкерах, бонуси володільця, відпускні) становить 10700,00 доларів США на місяць (а.с. 53 т. 1).
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із обґрунтованості позовних вимог протягом розгляду справи.
Переглядаючи судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки сторін, яка продовжує навчання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги батька.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Стаття 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів таких, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для забезпечення життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Наведеному відповідають і роз`яснення, надані в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Вирішуючи спір, суд належним чином дослідив надані сторонами докази щодо потреби спільної дочки сторін у матеріальній підтримці батька на період її навчання з урахуванням положень статей 198, 199, 200 СК України.
Потреба повнолітньої ОСОБА_3 у матеріальній допомозі батька витікає з її навчання у Коледжу Броварду, який розташований по АДРЕСА_3 , на підтвердження чого позивачкою надано належні та допустимі докази, а доводи апеляційної скарги про неналежність таких не заслуговує на увагу.
Згідно ч. 2 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17.
Належність, допустимість, порядок подання доказів врегульовано главою 5 ЦПК України, де зазначено: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 77-80 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Надані позивачкою документи, переклад яких нотаріально посвідчений, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» не потребують засвідчення апостилем та подальшої легалізації, а отже відповідають критерію належності та достовірності.
По справі відсутні підстави для повернення позовної заяви позивачеві через невідповідність її вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому жодних підстав для залишення позову без руху не було, а доводи не відповідають дійсним обставинам справи.
Як не впливає на правильність висновків суду і посилання заявника на відсутність ухвали суду про прийняття збільшених позовних вимог, оскільки перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, такого не містить (ч. 3 ст. 376 ЦПК України), натомість суд розглядав у судовому засіданні 05.12.2024 саме збільшені позовні вимоги щодо продовження строку навчання дочки сторін.
Як не може бути взято до уваги і розгляду справи неповноважним складом суду через відмову представнику відповідача в участі у судовому засіданні в режимі відео конференції, оскільки відвід судді не визнаний у передбачений процесуальним законом спосіб обґрунтованим.
Не ґрунтується на вимогах закону твердження заявника про недоведеність позовних вимог через відсутність контракту про навчання дочки сторін, оскільки законодавець не визначає конкретного переліку певних доказів, які можуть підтвердити таку обставину, тобто є допустимим у розумінні вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України.
До того ж, дочка сторін продовжує навчання у закордонному навчальному закладі, що підтверджено належними до допустимими доказами, натомість доказів того, що саме у конкретній країні та у конкретному учбовому закладі мають укладатися певні документи із назвою «Контракт на навчання» у письмовій формі, суду не надано. Натомість, умови навчання дочки сторін та оплати підтверджено позивачкою.
Твердження заявника про неправильне застосування судом вимог ст. 199 СК України з огляду на позовні вимоги, які фактично зводяться до додаткових витрат на дитину, що врегульовано нормами ст. 185 СК України, також не ґрунтуються на змісту спірних відносин та їх правильній правовій кваліфікації судом, оскільки в даному випадку розмір аліментів визначено судами з урахуванням всіх обставин справи, зокрема, що відповідач працює, отримує дохід, який дозволяє надати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, що навчається і потребує у зв`язку з цим допомоги, а не з огляду на визначення цієї суми на рівні половини оплати за навчання (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 202/7266/15-ц), а правові підстави для відмови у задоволенні позову відсутні.
У той час, коли під час визначення розміру аліментів суд має керуватися вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, які судом вірно враховано, а крім того, враховано і потребу дочки у матеріальній допомозі батька, її розміру з огляду на вартість навчання, і можливість батька надавати допомогу у визначеному розмірі з урахуванням його доходу як моряка.
Визначений судом розмір у 16 654,00 грн щомісячно на період навчання, але не довше ніж до досягнення віку 23-х років дочкою повністю узгоджується із майновим станом відповідача.
На вказане не впливає наявність у відповідача на утриманні інших осіб (хворої дружини, батьків похилого віку), яких він має утримувати за законом і які позбавлені можливості забезпечувати собі певний рівень існування, оскільки належних доказів вказаному суду не надано.
Неузгодження із відповідачем навчання спільної дочки сторін у закордонному учбовому закладі - Коледжу Броварду, який розташований по АДРЕСА_3 та її можливість навчатися дистанційно в українських учбових закладах як підстава необґрунтованості позову не береться до уваги через те, що дочка сторін опинилася у такій життєвій ситуації, коли саме через військові дії вимушена була залишити місце свого постійного проживання та поїхати по прихисток до іншої держави, де і продовжила навчання. Саме вказане впливає на вибір країни учбового закладу, і не може бути поставлене в провину стороні позивача як самостійне, обрання учбового закладу без узгодження із відповідачем, який так само перебуває увесь час військової агресії за кордоном.
Не є релевантною практика Верховного Суду (постанова від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19) до виниклих спірних правовідносин, оскільки ключовим у даному випадку є те, що переїзд дочки сторін до іншої крани та навчання там пов`язані саме із військовими діями на території України, у той час, коли по наведеній справі учбовий заклад обирався матір`ю, виходячи з інших міркувань, що потребувало доведення мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, і як наслідок, погодження такого вибору з батьком дитини.
Щодо посилань відповідача, що суд першої інстанції розглянув дану справу з порушенням вимог щодо підсудності та розгляд її неповноважним судом, то таке також є помилковим власним тлумаченням відповідачем норм, що регулюють правила територіальної юрисдикції (підсудності).
Предметом позову є стягнення аліментів на навчання повнолітньої доньки відповідача, яка продовжує навчання, до закінчення навчання, але не довше ніж до досягненню нею віку 23- років (ст. 199, 200 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
З аналізу ст. 27, 28 ЦПК України випливає, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності, оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
У даному випадку підсудність цієї справи визначено вірно, адже позов подано до суду за місцем проживання позивачки, відповідно до положень частини першої статті 28 ЦПК України, оскільки на час звернення із позовом дочка проживала разом з позивачкою, тому вимоги про стягнення аліментів могли розглядатись за правилами альтернативної підсудності, тобто і за місцем проживання позивачки.
Офіційним зареєстрованим місцем проживання позивачки є: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № К1-161504-ф/л Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (а.с. 31 т. 1), що територіально відноситься до Малиновського районного суду м. Одеси.
Як не може бути взято до уваги і взаємовиключне із вищенаведеним твердження відповідача про необхідність в даному випадку застосуванню до даної справи вимог ст. 29 ЦПК України, що визначає підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права щодо підсудності спору, зокрема статті 29 ЦПК України, оскільки позивачка і відповідач є громадянами України, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що обидві сторони (і позивач, і відповідач) проживають за межами України на постійній основі.
Посилання позивачки на те, що вона із дочкою мають тимчасовий захист в іноземній державі (США), де дочка навчається, а позивачка періодично приїздить до України, підтверджено і особистою участю позивачки в суді першої інстанції (судове засіданні 05 грудня 2024 року – а.с. 198 т. 2). Спростування такому – доказів саме проживання позивачки на постійній основі за кордоном, не підтверджені відповідними доказами (посвідка чи картка тимчасового захисту, договір оренди житла тощо).
Як пояснила представник відповідача в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 продовжує працювати моряком і майже постійно перебуває в морі, і після повномасштабного вторгнення рф на територію України до місця свого постійно проживання не повертався, не свідчить про його постійне проживання за кордоном і може бути підставою для обмеження позивачки в її праві звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів в порядку, передбаченому частиною першою статті 28 ЦПК України.
Натомість, підстави для визначення підсудності суддею Верховного Суду в даному випадку відсутні.
Наведене у сукупності свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про розгляд справи неповноважним судом.
За таких обставин доводи апеляційної скарги є помилковими, і колегія суддів вважає правильним висновок суду про як потребу повнолітньої доньки сторін, яка навчається у Коледжу Броварду, який розташований по АДРЕСА_3 , за основним напрямком 1010- Асоційований загальний ступінь бакалавра мистецтв, факультету Фінансів, у матеріальній допомозі батька, так і можливість останнього надавати своїй доньці таке забезпечення на період навчання у розмірі, визначеному судом з урахуванням майнового та сімейного стану відповідача, його стану здоров`я, при цьому суд вірно встановив дійсні правовідносини сторін по справі, оцінив надані сторонами докази та дав їм належну оцінку, дійшовши обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 23 травня 2025 року

Головуючий                                                        М.В. Назарова

Судді:                                                                В.А. Коновалова

                                                                       О.Ю. Карташов