ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/7226/23
Номер провадження 22-ц/818/888/25
                               22-ц/818/1080/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

24 квітня 2025 року                                                 м. Харків
 
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Супрун Я.С.,
представника позивача Бенденжук Л. О.,
представника відповідачів адвоката Павлова В. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2024 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року в складі судді Боговського Д.Є. по справі № 641/7226/23 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року Харківська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі- продажу від 18 січня 2019 року відповідачі є власниками нежитлової будівлі літ. «АР-2» загальною площею 731,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , 
Вказана будівля розташована на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 площею 0,3103 га.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03 грудня 2020 року № НВ-0006114492020 площа земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 складає 0,3103 га. дата державної реєстрації земельної ділянки - 30.09.2019. Вищевказана земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид використання: для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд.
З 11 липня 2023 року право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано за Харківською міською радою.
З моменту набуття права власності на вказану нежитлову будівлю (18 січня 2019), відповідачі використовували земельну ділянку з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, унаслідок чого вони безпідставно зберігли у себе майно - грошові кошти у вигляді орендної плати.
Розмір орендної плати, яку повинні були сплачувати  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  за використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 загальною площею 0,3103 га по  АДРЕСА_1 : 
у 2019 році складає 45 784,15 грн в місяць, а за період з 30 вересня 2019 року по 31 грудня 2019 року становить 138 878,59 грн.; 
у 2020 році складає 68 143,76 грн в місяць, а за період з 01 січня 2020 року  по 31 грудня 2020 року (крім березня 2020 року) становить 749 581,36 грн.; 
у 2021 році складає 68 143,76 грн в місяць, а за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 становить 817 725,12 грн.
Відповідачі з 30 вересня 2019 року по 31 грудня 2021 року вказану земельну ділянку використовували без належних правових підстав, внаслідок чого зберегли у себе майно — грошові кошти у вигляді орендної плати за використання земельних ділянок комунальної власності, розмір яких склав 1 650 903,86 грн. 
Посилаючись на вказані обставини, Харківська міська рада просила стягнути заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за період з 30 вересня 2019 року по 31 грудня 2021 року з ОСОБА_3 у розмірі 797811,32 грн, з ОСОБА_2 - 853092,53 грн, а також відшкодувати судові витрати.
12 січня 2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідачів адвокатом Павловим В.І. подано відзив на позовну заяву, в якому він просив позов залишити без задоволення.
Відзив мотивовано відсутністю підстав для стягнення коштів, оскільки право власності на земельну ділянку 6310136900:01:022:0053 зареєстровано за Харківською міською радою лише з 11 липня 2023 року.
Відповідно до витягу з ДЗК про земельну ділянку № НВ-0006114492020 від 13 грудня 2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 має цільове призначення «11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості», категорія земель «землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення», вид використання «для експлуатація та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд», а тому за умови укладення договору оренди землі, базова орендна ставка річної орендної плати за вказану земельну ділянку мала б становити 4% від нормативно грошової оцінки, а не 8% як зазначено у розрахунках позивача.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2024 року позов Харківської міської ради залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Харківська міська рада стала власником земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 загальною площею 0,3103 га по АДРЕСА_1 з 11 липня 2023 року, у зв`язку з чим за відсутності договору оренди, підстави для стягнення коштів за користування земельною ділянкою за період з 30 вересня 2019 року по 31 грудня 2021 року відсутні.
02 жовтня 2021 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в особі їх представника адвоката Павлова В.В. подано заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Заява мотивовано тим, під час розгляду справи у суді ними понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн кожним, які мають бути відшкодовані позивачем.
Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року заяву представника відповідачів ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Додаткове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було понесено витрати на правничу допомогу, між тим, виходячи зі складністю справи, переліку послуг, що були надані адвокатом, засад розумності та справедливості, суд першої інстанції вважав співмірним компенсувати кожному відповідачу по 5000 грн зазначених витрат. 
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Харківська міська рада подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов та залишити заяву відповідачів про стягнення судових витрат без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що у спірний період Харківська міська рада не була власником земельної ділянки, і відповідно, не могла отримувати плату за її використання.
Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт використання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,3103 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053, в зв`язку з чим наявні підстави для стягнення коштів, що були заявлені до стягнення.
Також, право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 загальною площею 0,3103 га по АДРЕСА_1 підтверджено розташуванням спірної земельної ділянки у межах м. Харкова. Відповідачами не надано жодних належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка знаходиться у власності інших осіб.
Щодо додаткового рішення, то сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою, неспівмірною зі складністю справи. При підготовці процесуальних документів по справі, представник Відповідачів фактично проаналізував частину законодавства, на яке спиралась Харківська міська рада, тому у представника була відсутня необхідність постійного пошуку, вивчення та взаємного співставлення норм права.
Представником Відповідача не додано доказів, які б свідчили про доцільність та неминучість саме таких витрат на професійну правничу допомогу. Акти приймання-передачі наданих послуг, які були надані адвокатом до заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не містять чіткого переліку дій адвоката, які він вчиняв у справі № 641/7226/23. Враховуючи вимоги, які ставляться до адвоката щодо наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, відповідного стажу роботи в галузі права, кваліфікації та досвіду, час, заявленим адвокатом на написання відзиву на позовну заяву - 14 год не є обґрунтованим 
19 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павлова В.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив судові рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів фактичного користування відповідачем всією земельною ділянкою площею 0,3103 га.
Земельна ділянка з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 набула статусу об`єкту цивільних прав лише з 11 липня 2023 року, а тому до цього моменту не могла бути передана у користування або відчужена, а також джерелом набуття позивачем певних матеріальних вигод.
Розмір земельної ділянки визначений позивачем самостійно при її формуванні, оскільки відповідно до даних витягу з ДЗК про земельну ділянку № НВ-0006114492020 від 13 грудня 2020 року під будівлею відповідача зайнята не вся ділянка площею 0,3103 га, а лише є її частина площею 0,2386 га.
Також, у матеріалах справи відсутні відомості щодо нормативно-грошової оцінки спірної земельної ділянки за 2021 рік, що в свою чергу є підставою для висновку про необґрунтованість розрахунків позивача за 2021 рік.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Харківської міської ради Бенденжук Л.О., який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідачів адвоката Павлова В.І., який проти скарги заперечував,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 54 від 18 січня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у власність нежитлову будівлю літ. «АР-2» загальною площею 731,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 по 1/2 частині кожен, про що 18 січня 2019 року здійснено відповідні записи у Державному реєстрі речових прав (а. с. 18).
11 липня 2023 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 загальною площею 0,3103 га зареєстровано за Харківською міською радою (а. с. 19).
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03 грудня 2020 року № HB-0006114492020 площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер 6310136900:01:022:0053) складає 0,3103 га. Категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Форма власності – комунальна, вид використання - для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд. Державна реєстрація земельної ділянки здійснена 30 вересня 2019 року на підставі проекту землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, розробленого ФОП ОСОБА_5 19 вересня 2019 року (а.с. 20-22).
Згідно з витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 07 жовтня 2019 року № 2227/176-19, нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 становить 6 867 622 грн (а.с.23).
Відповідно до витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 27 листопада 2020 року, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 10 221 564 грн, цільове призначення – «11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» (а.с.24). 
Листом ГУ ДПС у Харківській області від 20 липня 2023 року повідомлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований платником земельного податку з 30 вересня 2019 року по 25 травня 2020 року за використання земельної ділянки площею 0,02634 га за адресою АДРЕСА_1 . Платнику за 2019 рік нараховані податкові зобов`язання по земельному податку у розмірі 37977,62, сплачено 37978 грн, за 2020 рік - нараховано та сплачено 17303,21 грн. З 29 травня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрований платником орендної плати за користування визначеної земельної ділянки площею 0,1471 га. Нараховані та сплачені зобов`язання становлять – за 2020 рік – 114 900,93 грн, за 2021 рік – 193 796,04 грн. ОСОБА_2 не зареєстрований платником земельного податку або орендної плати (а.с.25). 
Як вбачається з розрахунків суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності від 04 серпня 2023 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 загальною площею 3103 кв.м. по АДРЕСА_1 у 2019 році становить 6 867 622 грн, ставка річної орендної плати – 8%. За період з 30 вересня 2019 року по 31 грудня 2019 року розмір безпідставно збережених коштів за вказаною адресою становить 100 900,59 грн, з яких відповідно до частки у майні - ОСОБА_2 – 69 439,29 грн, ОСОБА_1 – 31 461,29 грн. У 2020 -2021 роках нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням конфідентів індексації становить 10 221 564 грн, розмір безпідставно збережених коштів за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року складає – 7 322 178,15 грн, з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року – 817 725,12 грн, з яких відповідно до частки у майні за 2020 рік ОСОБА_2 374 790,68 грн, за 2021 рік – 408 862,56 грн, ОСОБА_1 за вказаний період – 357 487,47 грн та 408 862,56 грн відповідно (а.с. 26-34).
Актом обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6310136900:01:022:0053 встановлено, що з 30 вересня 2019 року відповідачі використовують земельну ділянку (кадастровий номер 6310136900:01:022:0053) площею 0,3103 га за адресою: АДРЕСА_1 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125,126 Земельного кодексу України (а.с.35-36).
Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Частиною 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
Предметом позову у цій справі є стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.
З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.
Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Такий правовий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та висновку, викладеного неодноразово у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20), від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц (провадження № 61-6606св20), від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21 (провадження № 61-11290св22) від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21 (провадження № 61-6397св23). Судова практика у подібних правовідносинах є сталою.
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.
Розрахунок нормативно грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213, чинної на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідачі набули право власності на об`єкт нерухомого майна — нежитлову будівлю літ. «АР-2» загальною площею 731,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу 18 січня 2019 року, чинність якого позивачем та іншими особами не оспорюється, тобто з правомірних підстав. Проте відповідне право щодо земельної ділянки за відповідачами зареєстровано не було.
Відповідно до ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, на власнику лежить тягар утримання майна, у тому числі обов`язок внесення плати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкт нерухомого майна, відповідно до закону, що випливає із ст. 206 ЗК України. В силу правових властивостей нерухомої речі, з набуттям права власності на об`єкт нерухомого майна, відповідачі одночасно набули і правову можливість користування земельною ділянкою. 
З часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідачів виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку.
Однак, відповідачі протягом періоду з 30 вересня 2019 року по 31 грудня 2021 року цього обов`язку не виконували, а отже без законних підстав зберігали у себе майно - кошти за оренду землі.
Розмір доходу відповідачів було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.
Суд виходить із того, що земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомого майна відповідачів у розумінні ст. 791 ЗК України є сформованою, із здійсненням державної реєстрації 30 вересня 2019 року, що підтверджено відповідним Витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку. 
Крім того, судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розташована належна відповідачам нежитлова будівля літ. АР-2» загальною площею 731,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності, оскільки право власності на вказану земельну ділянку площею 0,3103 га з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 зареєстровано за Харківською міської радою.
Встановивши, що відповідачі використовують спірну земельну ділянку для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за ними без оформлення права користування, судова колегія вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення із власників об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.
Як вбачається з розрахунків суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності від 04 серпня 2023 року за період з 30 вересня 2019 року по 31 грудня 2019 року розмір безпідставно збережених коштів за вищевказаною адресою становить 100 900,59 грн, з яких відповідно до частки у майні - ОСОБА_2 – 69 439,29 грн, ОСОБА_1 – 31 461,29 грн. За період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року – 732 2178,15 грн, з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року – 817 725,12 грн, з яких відповідно до частки у майні за 2020 рік ОСОБА_2 374 790,68 грн, за 2021 рік – 408 862,56 грн, ОСОБА_1 за вказаний період – 357 487,47 грн та 408 862,56 грн відповідно 
Між тим, Відповідно до пункту 4.1. Положення «Про порядок визначення розміру орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові», затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27 лютого 2008 року №  41/08 (із змінами та доповненнями) (далі - Положення), порядок розрахунку орендної плати, встановлений розділом II цього Положення, не розповсюджується на землі, перелік яких наведений в таблиці (вказана таблиця міститься у самому положенні) (т. 1, а. с. 64-66).
Згідно таблиці, для земель промисловості (окрім тютюнової та лікеро-горілчаної) встановлено особливий режим розрахунку орендної плати, що полягає у застосуванні ставки річної орендної плати при здійсненні розрахунку у розмірі - 4 %.
Пунктом 2.6. Положення встановлено, що орендна плата за земельну ділянку розраховується в залежності від терміну оренди із застосуванням відповідних відсотків від розрахункового розміру орендної плати.
Згідно зі ст. ст. 65, 66 Земельного кодексу України землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. До земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд . 
Відповідно до п. 5 Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства країни від 25 листопада 2016 року № 489 (чинний на час виникнення спірних правовідносин), коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 011/18306. Згідно з КВЦПЗ серед земель промисловості, які за категорією відносяться до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, обліковуються землі з цільовим призначенням: «Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств ;аеробної, машинобудівної та іншої промисловості».
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03 грудня 2020 року № HB-0006114492020 земельна ділянка з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
Таким чином, земельна ділянка, на якій розташовані належна відповідачам нежитлова будівля відноситься до земель промисловості, які за категорією земель відносяться до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, у зв`язку з чим судова колегія вважає, що позивач неправильно застосував ставку річної орендної плати 8% при визначені розміру неотриманого доходу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних та стягнення з відповідачів безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою.
Отже, розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою має вираховуватись з застосуванням ставки річної орендної плати 4%:
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у загальному розмірі 825452,13 грн, а саме – з ОСОБА_3 у розмірі 398905,66 грн ( 797811,32 грн/2), з ОСОБА_2 - 426546,27 ( 853092,53 грн/2).
Заперечення відповідачів, що Харківська міська рада не була власником земельної ділянки у спірний період є необґрунтованими та спростовуються матеріали справи, а саме- Витягом з державного земельного кадастру.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову Харківської міської ради.
Щодо додаткового рішення, то судова колегія керується таким.
Із матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та адвокатом Павловим В.І. укладено договір № 2612/23-Д про надання правничої допомоги , відповідно до якого адвокат приймає на себе зобов`язання з представництва інтересів клієнта в Комінтернівському районному суді міста Харкова та Харківському апеляційному суді у цивільній справі № 641/7226/23 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про стягнення коштів з усіма правами наданими ЦПК України без обмежень.
В цей же день Аналогічний договір № 2612/23-А про надання правничої допомоги укладено Аракєлян А.В.
Відповідно до Актів приймання-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2024 року адвокатом надано клієнту такі послуги: представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі № 641/7226/23 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про стягнення коштів. Вартість послуг визначено у розмірі 10000 грн. 
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №   922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. 
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).
Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату. 
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).
Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, виходячи із засад розумності та справедливості, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, проте, їх розмір підлягає зменшенню до 2000 грн кожному відповідачу.
Також, судова колегія враховує, що позов Харківської міської ради задоволено частково, підстави звернення з таким позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є тотожними та обставини наведені адвокатом у запереченнях містять аналогічні обставини та обґрунтування, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає достатнім відшкодуванням у загальному розмірі 4000 грн на правничу допомогу у цій справі, що відповідає характеру спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду з позовом Харківською міською радою сплачено 24 763,56 ( а.с. 1), з апеляційною скаргою – 37 145,34 грн ( а.с. 166).
Зважаючи, позовні вимоги Харкіської міської ради задоволено частково (50%), судовий збір, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 становить – ((797811,32 х 0,015) + (797811,32 х 0,015) х 1,5)/ 2 = 14958,96 грн; з ОСОБА_2 – ((853092,53 х 0,015) + (853092,53 х 0,015) х 1,5)/ = 15995,49 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Харківської міської ради задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківської міської ради (м. Харків, майдан Конституції, 7 код ЄДРПОУ 04059243) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 398 905 (триста дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот п`ять) грн 66 коп. за використання земельної ділянки загальною площею 0,3103 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 за період з 30 вересня 2019 року по 12 грудня 2021 року та 14 958 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 96 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Харківської міської ради (м. Харків, майдан Конституції, 7 код ЄДРПОУ 04059243) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 426 546 (чотириста двадцять шість тисяч п`ятсот сорок шість) грн 27 коп. за використання земельної ділянки загальною площею 0,3103 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310136900:01:022:0053 за період з 30 вересня 2019 року по 12 грудня 2021 року та 15 995 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн 49 коп. судового збору.
Додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року змінити.
Заяву представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Павлова В`ячеслава Ігоровича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Зменшити розмір правничої допомоги, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради з 5000 грн до 2000 (дві тисячі) грн.
Зменшити розмір правничої допомоги, стягнутої з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради з 5000 грн до 2000 (дві тисячі) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2025 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина