Номер провадження: 22-ц/813/2754/25 
Справа № 947/27948/23
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       15.04.2025 року                                                                 м. Одеса 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних 
справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості
встановив:
05 вересня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 29 травня 2007 року станом на 18 липня 2023 року у розмірі 38574,04 грн з яких: 35846,34 грн – заборгованість за кредитом; 2727,70 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 29 травня 2007 року.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбаченими кредитним договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Однак, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, в результаті чого станом на 18 липня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 38574,04 грн з яких: 35846,34 грн – заборгованість за кредитом; 2727,70 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 травня 2007 року, станом на 18 липня 2023 року, в розмірі 38574,04 грн з яких: заборгованість за кредитом – 35846,34 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 2727,70 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2024 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2023 року. Справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 травня 2007 року, станом на 18 липня 2023 року, в розмірі 38574,04 грн з яких: заборгованість за кредитом – 35846, 34 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 2727,70 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року та направити справу до Суворовського районного суду м. Одеси. Також скаржник просить відмовити у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.
За доводами апеляційної скарги усупереч вимог п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, справу розглянуто без участі скаржника, останній не був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Як окрему підставу порушення судом норм процесуального права, посилається на те, що справу розглянуто з порушенням правил підсудності, так як він проживає у Пересипському районі м. Одеси, а саме за адресою: 65069, м. Одеса, 
просп. Добровольського, тому з огляду на положення ст. 27 ЦПК України, розгляд справи мав здійснювати Суворовський районний суд м. Одеси, а не Київський районний суд 
м. Одеси.
Стосовно неправильного застосування судом норм матеріального права скаржник зазначає, що судом не ураховано положення ст. 617 ЦК України, та те, що після початку війни він втратив роботу, стан його здоров`я погіршився, тому внаслідок обставин непереборної сили, існують підстави для звільнення його від цивільної відповідальності. 
Крім того, зазначає, що у березні 2022 року Верховною Радою України було прийнято закон 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», згідно із яким: в період воєнного стану банки не мають права нараховувати пеню або штрафи за прострочені кредити; розмір відсоткової ставки залишається незмінним; кредитори не несуть відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості. 
Посилається також і на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього на користь банку судовий збір за подання позову, оскільки він є особою з інвалідністю 2 групи, тому має пільги зі сплати судового збору.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року повернуто 
АТ КБ «Приватбанк», поданий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року.
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів — сумою, яка стягується.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (38574,04 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване заочне рішення суду не відповідає.
Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини у справі.
29 травня 2007 року ОСОБА_1 підписав заяву №б/н за умовами якої він погодився та ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місцезнаходження. Висловив свою згоду з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Підтвердив, що вся надана ним інформація є вірною. Ця заява містить також відомості щодо виду платіжної картки «Універсальна», валюти – гривня, кредитного ліміту – 7000 грн, базової відсоткової ставки по кредитному ліміту на момент підписання договору – 2,9% в місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с. 26).
23 серпня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 39).
29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої надав свою згоду на те, що під час здійснення будь-якої операції та укладення угод між сторонами за допомогою ОТП-пароля, як звичайного електронного підпису, сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта і є логічно пов`язаним з електронними даними про будь-яку операцію або угоду виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення угоди здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка цілком ідентична направленим банком отп-паролю на фінансовий номер клієнта. Сторони досягли домовленості про те, що банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису (а.с. 27-38).
За умовами вказаної вище заяви, сторонами досягнуто домовленості щодо основних умов кредитування, диференційовано умови зокрема для карт «Універсальна», «Універсальна Gold». Так, серед іншого визначено тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, суму/ліміт кредиту розмір кредитного ліміту не перевищує: 200000 грн, строк кредитування – 12 місяців з пролонгацією, мета кредиту-споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту – безготівковим шляхом, процентна ставка, відсотків річних: 40,8 % (для карт «Універсальна Gold») та 42% (для карт «Універсальна), тип процентної ставки фіксований, також регламентовано кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, визначено розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних 81,6% (для карт «Універсальна Gold») та 84% (для карт «Універсальна) (а.с. 13-25).
07 червня 2007 року відповідачу було видано картку «Універсальна» з № НОМЕР_1 строком дії до червня 2015 року; 08 cерпня 2007 року видано картку «Універсальна» з № НОМЕР_2 строком дії до червня 2015 року; 15 серпня 2014 року видано картку «Універсальна» з № НОМЕР_3 строком дії до серпня 2018 року; 13 травня 2015 року видано картку «Універсальна» з № НОМЕР_3 строком дії до серпня 2018 року; 22 грудня 2017 року видано картку «Універсальна Gold» з № НОМЕР_4 строком дії до квітня 2021 року; 23 серпня 2019 року видано картку «Універсальна Gold» з № НОМЕР_5 строком дії до березня 2023 року (а.с. 23).
З довідки, доданої банком до позову, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 убачається, що 27 червня 2007 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 7000 грн, який у подальшому змінювався, а саме 01 березня 2009 року зменшено до 4000 грн, 23 вересня 2012 року збільшено до 5000 грн, 25 травня 2016 року зменшено до 2660 грн, 16 червня 2016 року збільшено до 5000 грн, 07 грудня 2016 року збільшено до 8000 грн, 19 квітня 2017 року збільшено до 15000 грн, 08 серпня 2017 року збільшено до 22000 грн, 19 жовтня 2017 року збільшено до 25000 грн, 24 грудня 2017 року збільшено до 28500 грн, 15 травня 2018 року збільшено до 30000 грн, 28 жовтня 2018 року збільшено до 32000 грн, 25 грудня 2018 року збільшено до 34000 грн, 19 квітня 2019 року зменшено до 31246,42 грн, 23 серпня 2019 року збільшено до 35000 грн, 28 лютого 2020 збільшено до 37000 грн, 21 травня 2020 року зменшено до 35246,64 грн, 23 червня 2020 зменшено до 35202,75 грн, 31 липня 2020 року зменшено до 35170,43 грн, 25 серпня 2020 року зменшено до 35169,10 грн, 23 вересня 2020 зменшено до 35167,63 грн, 31 січня 2023 року зменшено до 0,00 грн (а.с. 24).
З виписки по картковому рахунку за договором №б/н, за період 07 червня 2007 року – 19 липня 2023 року убачається, що відповідач користувався кредитним коштами, здійснюючи розрахунки за покупки у магазинах, аптеках, знімав кошти у банкоматах, здійснював переказ коштів на інші картки, а також здійснював поповнення кредитної картки (а.с. 61-92).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 18 липня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 38574,04 грн, яка складається з: 
35846,34 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 35846,34 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 2727,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії (а.с. 19-22).
Відповідач не підписував витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» копія якого додана банком до позовної заяви в обґрунтування заявлених вказаних вище позовних вимог (а.с. 41).
Доводи апеляційної скарги стосовно неповідомлення судом першої інстанції скаржника належним чином про дату, час, і місце розгляду справи колегія судів вважає слушними, з огляду на таке.
Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч.ч. 1-6 ст. 128 ЦПК України).
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання (п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України).
Матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання призначеного судом на 10 вересня 2024 року (день ухвалення оскаржуваного рішення), що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення з підстав передбачених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
На підставі викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язуватися повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі N 274/7221/19 (провадження N 61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Водночас, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254 (що було чинним на час видачі кредиту), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічне за змістом правило закріплене у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції).
Відповідно виписка за рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі N 456/3643/17 (провадження N 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі N 760/7792/14-ц (провадження N 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі N 278/2177/15-ц (провадження N 61-22158св19).
Таким чином, виписка з карткового рахунку, яка додана до позовної заяви є належним та допустимим доказом, що підтверджує розмір заборгованості за тілом кредиту, а також доказом існування між сторонами кредитних правовідносин, ураховуючи факт користування позичальником кредитними коштами, і часткове повернення отриманих коштів у кредит.
Виписка по рахунку містить інформацію по карткам, які були видані відповідачу згідно довідки, наданої банком.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Як у заяві про перегляд заочного рішення місцевого суду від 11 грудня 2023 року (а.с. 106-109), так і на стадії апеляційного перегляду, скаржник не заперечує проти тієї обставини, що він підписував анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що містяться у матеріалах справи, не ставить під сумнів відповідач і те, що інформація надана банком про видані йому кредитні картки є достовірною та такою, що відповідає фактичним обставинам.
Колегія суддів звертає увагу, що у цій справі позивач довів належними і допустимими доказами обставини щодо укладення між банком та ОСОБА_1 кредитного договору, як і те, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо усіх його істотних умов, у тому числі щодо процентної ставки за користування кредитними коштами. Виписка по картковому рахунку та довідка, які надані банком свідчать про те, що відповідач користувався тим типом кредитної картки, щодо якої сторонами було погоджено розмір відсотків, які нараховувалися у межах розміру процентної ставки, визначеної умовами кредитного договору.
Ураховуючи наведене вище, позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню у повному обсязі.
Стосовно доводів скаржника щодо непідсудності цієї справи Київському районному суду м. Одеси, колегія суддів зауважує про таке. 
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. ЄСПЛ у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має дослідити питання належності спору до юрисдикції суду, в тому числі й щодо територіальної юрисдикції (підсудності).
Подібні висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі N 127/30671/18 (провадження N 61-19925св19).
За загальним правилом, визначеним статтею 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Колегія суддів враховує, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором і такі вимоги мають розглядатися за зареєстрованим місцем проживання відповідача, який є стороною правочину, тобто за місцем проживання боржника за договором позики (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 752/10126/19 (провадження N 61-21345св19).
У пункті 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. N 265 (в редакції, що діяла на час звернення з позовом у цій справі), визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції..
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі N 554/7669/21 (провадження N 61-5805сво23) вказано, що:
"принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України. Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ. Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції. Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів. Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).
Результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення. Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа. Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності. Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування частини першої статті 28 ЦПК України, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2022 року у справі N 556/1395/21 (провадження N 61-3887св220), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного від 12 лютого 2020 року у справі N 161/1246/18 (провадження N 61-35403св18) щодо визначення підсудності за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого".
Згідно з частинами дев`ятою статті 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів справи, питання встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача було предметом дослідження судів.
З відповіді №485666 від 11 березня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру убачається, що місце проживання відповідача  ОСОБА_1 зареєстровано за адресою:  АДРЕСА_1 , ця ж сама адреса зазначена у копії паспорту відповідача за якою він зареєстрований з 29 жовтня 2007 року (зворот а.с. 51). Отже, з огляду на положення ч.1 ст. 27 ЦПК України, зважаючи на зареєстроване місце проживання відповідача, ця справа підсудна саме Київському районному суду м. Одеси.
Доказів того, що відповідач має у встановленому законом порядку зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , матеріали справи не містять. 
Посилання скаржника на положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», як на підставу для звільнення його від цивільно-правової відповідальності, є безпідставними, з огляду на таке.
Так, на підставі вказаного вище закону розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Як убачається з позовної заяви, предметом позову у цій справі є стягнення виключно (лише) заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками за користування кредитом. Водночас, позивач не порушує питання про стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені), тому посилання скаржника на положення вказаного вище закону, колегія суддів відхиляє.
Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ч.1 ст. 617 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Порушення зобов`язання за відсутності вини називається випадком. Для того, щоб довести наявність випадку, особа має довести відсутність своєї вини.
Вина не є неодмінною умовою відповідальності за порушення зобов`язання: договором або законом може встановлюватися відповідальність боржника незалежно від його вини. Але, якщо інше не передбачене договором або законом, відповідальність за порушення зобов`язання настає за наявності вини порушника. Особа вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до частини третьої статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Виходячи з цих засад має встановлюватися і наявність або відсутність вини: особа має визнаватися невинуватою, якщо вона вжила всіх заходів для належного виконання зобов`язання при тому ступені турботливості й обачності, що вимагалася від неї за характером зобов`язання й умовами обороту.
Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (постанова Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі N 910/15264/21).
Початок війни та військове вторгнення російської федерації на територію України, у даному випадку не може бути визнано підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язання, оскільки територія м. Одеси, де проживає відповідач, не входить до територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. 
Втрата роботи, як підстава для застосування положень ст. 617 ЦК України, відповідачем усупереч ст. 12,81 ЦПК України не доведена. 
Між станом здоров`я відповідача та не можливістю виконання ним зобов`язання за кредитним договором відсутній причинно-наслідковий зв`язок, оскільки як свідчать медичні документи, надані скаржником, зокрема виписний епікриз №13001 з медичної картки ОСОБА_1 , останній має вади здоров`я, починаючи з 2009 року, тобто ці обставини виникли та почали існувати задовго до звернення банку з позовом про стягнення заборгованості (вересень 2023 року).
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 29 травня 2007 року станом на 18 липня 2023 року у розмірі 38574,04 грн з яких: 35846,34 грн – заборгованість за кредитом, 2727,70 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, тому згідно з п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він має пільгу зі сплати судового збору. 
При зверненні з позовом до суду, АТ КБ «Приватбанк» сплатило судовий збір у розмірі 2684 грн, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, тому судовий збір позивачу компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України, 
                                        постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 29 травня 2007 року станом на 18 липня 2023 року у розмірі 38574,04 грн з яких: 35846,34 грн – заборгованість за кредитом, 2727,70 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) судовий збір за подання позову у розмірі 2684 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                         Ю.П. Лозко

Судді:                                                                          О.Ю. Карташов 

               М.В. Назарова