П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/17513/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Осіпова Ю.В.,
                                – Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року, прийняте у складі суду судді Білостоцького О.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХОВИК-97» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХОВИК-97» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 03.05.2024 року №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХОВИК-97» задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове-повідомлення рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31 від 03.05.2024 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення у вказаній частині та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що під час перевірки встановлено, що ТОВ «ШЛЯХОВИК-97» подано податкову декларацію з податку на додану вартість, а саме за лютий 2024 року, в якій задекларовано податкове зобов`язання в розмірі 3 916 497 грн. (граничний термін сплати - 11.03.2024, фактично сплачено - 14.03.2024). Апелянт вказує, що норми ПК України встановлюють обов`язок сплатити самостійно задекларовані суми податкового зобов`язання, а у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. Окремо апелянт зауважує, що п. 124.1 ст. 124 ПК України не передбачено встановлення вини платника податків як необхідної умови притягнення особи до відповідальності за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, а тому достатньо наявності факту порушення відповідних строків.
Представником позивачем нада до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК-97" (далі – ТОВ "ШЛЯХОВИК-97", підприємство) зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом – 03446334 (а.с. 44-53).
Основним видом економічної діяльності підприємства є – 23.99 Виробництво неметалевих мінеральних добрив, н.в.і.у.
В податковій декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року за реєстраційним №9384991224 (а.с. 59-61) підприємством було нараховано суму податків, які утримуються при виплаті доходів (прибутків) нерезидентам, нарахованих за результатами останнього (звітнього) податкового періоду (рядок 23 ПН – рядок 24), у сумі 3 916   497 грн. по господарським операціям з RUGOAGRO LTD, відповідно до договору транспортної експедиції №151122 від 15.11.2022 року (а.с. 29-32).
Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було проведено камеральну перевірку підприємства, внаслідок чого 22.03.2024 року було складено акт «Про результати камеральної перевірки щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток ТОВ «Шляховик-97»» №693/Ж5/31-00-04-02-04-26/3446334 (далі – Акт) (а.с. 41).
Так, згідно п.1 висновків вищевказаного Акту вбачається, що згідно камеральної перевірки встановлено, що граничний термін сплати грошового зобов`язання по податковій декларації з податку на прибуток підприємств №9433279951 від 29.02.2024 року встановлений до 11.03.2024 року. Станом на 11.03.2024 року в ІКП (Податок на прибуток іноземних юридичних осіб – 11020500) була відсутня переплата та/або недоїмка. Водночас, 11.03.2024 року було проведено нарахування в ІКП податку на прибуток підприємств в сумі 3 916 497 грн. по декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року за реєстраційним №9433279951, що, у свою чергу, призвело до виникнення недоїмки в сумі 3 916 497 грн, яка була погашена 14.03.2024 року шляхом зарахування коштів за платіжним дорученням №39850 із затримкою 3 дні (а.с. 215, зворотній бік сторінки).
У висновках Акту також було зазначено, що в результаті камеральної перевірки було встановлено порушення підприємством вимог п.57.1, п.57.3 Кодексу, а саме порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств.
11.04.2024 року підприємство подало уточнюючу декларацію (реєстраційний №9385867626) до податкової декларації від 29.02.2024 року, в якій була виправлена помилка в розділі «Виправлення помилок з податку на прибуток, який утримується при виплаті доходів (прибутків) нерезидентів» шляхом зменшення податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, графа №34 у сумі - 3 916 497 грн. по господарським операціям з RUGOAGRO LTD відповідно до договору транспортної експедиції № 151122 від 15.11.2022 року. Тобто, в податковій декларації від 29.02.2024 року №9384991224 показник в графі №25 (сума податків, які утримуються при виплаті доходів (прибутків нерезидентам, нарахованих за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 23 НП – рядок 24) становить 0 грн. (а.с. 54-57).
Крім того, не погодившись із Актом №693/Ж5/31-00-04-02-04-26/3446334, підприємство надіслало заперечення від 15.04.2024 року (а.с.33-35), в яких було зазначено, що грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств в сумі 3 916 497 грн. по декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року було нараховано помилково, оскільки   у разі якщо нерезидент надає послуги з організації перевезення вантажу (без використання власних транспортних засобів), то компенсація вартості таких послуг нерезиденту не є об`єктом оподаткування згідно з п.141.4 ст.141 ПКУ.
Водночас, з листа від 30.04.2024 року Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків фактично вбачається відмова у врахуванні вищевказаних заперечень підприємства (а.с.57) та залишення висновків Акту №693/Ж5/31-00-04-02-04-26/3446334 без змін.
03.05.2024 року Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було прийнято податкове повідомлення-рішення №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31, яким за затримку на 3 календарні дні сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 3   916   497,00 грн. було визначено до сплати штраф у розмірі 5% від грошового зобов`язання, що складає 195   824,85 грн. (а.с. 36-37).
Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомлення-рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №420/17513/23 для захисту власних прав та інтересів.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що після проведення камеральної перевірки (про яку не зазначено у п.50.2 ст.50 ПК України) і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки платник має право подавати уточнюючі розрахунки, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками такої камеральної перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку..
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, в частині вичерпного переліку податків та зборів, суб`єктів і об`єктів оподаткування, порядку їх адміністрування, прав та обов`язків платників податків й зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
За п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
За п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Відповідно до п.38.1 ст.38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п.54.1 ст.54 ПК України).
Згідно п.124.1 ст.124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Тобто, у разі несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання (самостійно зазначеного платником податків у податковій декларації) протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, то такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу, у випадку затримки сплати грошового зобов`язання у строк до 30 календарних днів.
Як було встановлено судом, позивачем в податковій декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року було зазначено суму податків, які утримуються при виплаті доходів (прибутків) нерезидентам, нарахованих за результатами останнього (звітнього) податкового періоду у розмірі 3 916   497 грн. Тобто, граничним терміном сплати грошового зобов`язання за вказаної податковою декларацією була наступна дата - 11.03.2024 року. Разом з тим, лише 11.03.2024 року було проведено нарахування в ІКП податку на прибуток підприємств в сумі 3 916 497 грн. по декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року, що призвело до виникнення недоїмки в сумі 3 916 497 грн, яка була погашена лише 14.03.2024 року шляхом зарахування коштів за платіжним дорученням №39850 із затримкою сплати грошового зобов`язання на 3 календарні дні.
Факт затримки сплати підприємством узгодженого грошового зобов`язання у встановлений ПК України строк був встановлений при проведенні відповідачем камеральної перевірки та, відповідно, відображений в Акті від 22.03.2024 року за №693/Ж5/31-00-04-02-04-26/3446334, що стало підставою для винесення 03.05.2024 року оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31, яким до підприємства було застосовано штраф у розмірі 5% від грошового зобов`язання, що складає 195   824,85 грн.
Разом з тим суд враховує те, що за ст.909 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) (глава 62) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Згідно ст.929 ЦК України (глава 65) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.
Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.
За ст.931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.
Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення врегульовані Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 року №1955-IV (далі – Закон №1955-IV).
За ст.9 Закону №1955-IV, платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.
Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.
Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.
При цьому, доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними п.141.4 ст.141 ПК України.
Пунктом 141.4 ст.141 ПК України закріплені особливості оподаткування нерезидентів.
Згідно 141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України резидент, у тому числі фізична особа –підприємець, фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, або суб`єкт господарювання (юридична особа чи фізична особа підприємець), який обрав спрощену систему оподаткування, або інший нерезидент, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України, які здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у п.п. 141.4.1 п.141.4 ст. 141 ПКУ, за ставкою в розмірі 15% (крім доходів, зазначених у п.п.141.4.3 - 141.4.5 та 141.4.11 п. 141.4 ст. 141 ПКУ) їх суми та за їх рахунок, що сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності. Вимоги цього абзацу не застосовуються до доходів нерезидентів, що отримуються ними через їх постійні представництва на території України.
Разом з тим, згідно п.п. «к» п.п. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПК України не вважаються доходом, отриманим нерезидентом із джерелом їх походження з України, що оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними п. 141.4 ст. 141 ПКУ, зокрема, доходи у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту (постійному представництву іншого нерезидента) від такого нерезидента, у тому числі вартості послуг із міжнародного зв`язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.
Аналізуючи вищевказані приписи суд доходить висновку, що у разі, якщо нерезидент надає послуги з організації перевезення вантажу (без використання власних транспортних засобів), то компенсація вартості таких послуг нерезиденту, у розумінні приписів п.141.4 ст. 141 ПК України, не є об`єктом оподаткування.
Тобто, у випадку спірних правовідносин, у позивача не виникало обов`язку зазначати суму податків, які утримуються при виплаті доходів (прибутків) нерезидентам, нарахованих за результатами останнього (звітнього) податкового періоду, в податковій декларації з податку на прибуток підприємств від 29.02.2024 року.
Разом з тим, за п.п.50.1-50.2 ст.50 ПК України закріплено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених   статтею 102   цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі   податкові декларації   (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом.
Аналізуючи приписи ст.50 ПК України суд доходить висновку, що після проведення камеральної перевірки (про яку не зазначено у п.50.2 ст.50 ПК України) і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки платник має право подавати уточнюючі розрахунки, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками такої камеральної перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.
Вищевказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року по справі №805/2408/16-а.
За ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду
Як було встановлено судом, 11.04.2024 року підприємство подало уточнюючу декларацію до податкової декларації від 29.02.2024 року, в якій була виправлена помилка в розділі «Виправлення помилок з податку на прибуток, який утримується при виплаті доходів (прибутків) нерезидентів» шляхом зменшення податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, графа №34 у сумі -3 916 497 грн. по господарським операціям з RUGOAGRO LTD відповідно до договору транспортної експедиції № 151122 від 15.11.2022 року.
Разом з тим, Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків 03.05.2024 року при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31, необґрунтовано не було враховано факт подання позивачем уточнюючої декларації від 11.04.2024 року, якою було виправлено відомості щодо наявності у підприємства податкового зобов`язання у розмірі 3 916 497 грн. з податку на прибуток, який утримується при виплаті доходів (прибутків) нерезидентів, та не встановлено дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням уточнюючих даних.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податковий орган не довів обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №1102/Ж10/31-00-04-02-04-31 від 03.05.2024 року, яким на позивача накладено штраф у розмірі 195   824,85 грн., що в свою чергу свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХОВИК-97» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     Ю.В. Осіпов 

Суддя:                                                                                     В.О. Скрипченко