ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 травня 2025 року           справа №200/370/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, адвоката Верченко Ольги Олександрівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 200/370/25 (головуючий суддя у І інстанції – Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                 ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 10.12.2024 № 057250006159 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи періоди: - за Списком робіт затвердженому постановою КМУ від 31.03.1994 № 202 розділ 2, період роботи з 12.03.1998 по 12.03.1998, з 17.05.1998 по 31.05.1998, з 13.06.1998 по 30.06.1998, з 24.07.1998 по 31.07.1998, з 24.11.1998 по 30.11.1998, - на провідній посаді гірника очисного забою з 10.10.2007 по 22.11.2007, з 01.10.2024 по 04.12.2024;
- зобов`язати відповідача розрахувати весь стаж роботи відпрацьований на провідних професіях з кратністю відповідно до постанови КМУ № 81 від 22.02.1992 та роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8;
- зобов`язати відповідача направити формуляр-зв`язку щодо підтвердження стажу, набутого на території Республіки Польща, у підземних умовах на шахті за період з 10.09.2019 по 30.04.2022 до відповідних компетентних органів Республіки Польща;
- зобов`язати відповідача повторно переглянути заяву про призначення пенсії від 04.12.2024, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В обґрунтування позову зазначив, що 04.12.2024 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.12.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах в зв`язку з відсутністю необхідного підземного стажу 25 років за Списком № 1.
Відповідачем протиправно не враховано до пільгового стажу позивача періоди роботи за списком робіт №202: з 12.03.1998 по 12.03.1998, з 17.05.1998 по 31.05.1998, з 13.06.1998 по 30.06.1998, з 24.07.1998 по 31.07.1998, з 24.11.1998 по 30.11.1998.
Крім того, відповідачем не враховано період роботи з 10.10.2007 по 22.11.2007 за записами 27-30 вкладишу трудової книжки серії НОМЕР_1 , коли позивач виконував гірничі роботи, видобування вугілля підземним способом за професією учень підземного гірника очисного забою.
Відповідачем не враховано до підземного стажу період з 01.10.2024 по 04.12.2024 за записами 34 вкладишу трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки в записі відсутня дата звільнення.
Пенсійним органом протиправно не зараховано до пільгового стажу період роботи позивача в Республіці Польща з 10.09.2019 по 30.04.2022, який підтверджується відповідною довідкою, проте відповідач зобов`язаний направити формуляр про підтвердження стажу роботи до відповідних компетентних органів Республіки Польща.
Відповідачем, при підрахунку стажу не застосовано роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 № 8 про врахуванням пільгового стажу з урахуванням кратності за 1 рік 3 місяці (за провідну посаду).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.12.2024 № 057250006159 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди: - за Списком робіт затвердженому постановою КМУ від 31.03.1994 № 202 розділ 2, період роботи з 12.03.1998 по 12.03.1998, з 17.05.1998 по 31.05.1998, з 13.06.1998 по 30.06.1998, з 24.07.1998 по 31.07.1998, з 24.11.1998 по 30.11.1998, - на провідній посаді гірника очисного забою з 10.10.2007 по 22.11.2007, з 01.10.2024 по 04.12.2024.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.12.2024 відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з судового збору у розмірі 484,48 грн.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги відповідача.
За доданими документами до пільгового стажу не зараховано періоди:
- з 12.03.1998 по 12.03.1998, з 17.05.1998 по 31.05.1998, з 13.06.1998 по 30.06.1998, з 24.07.1998 по 31.07.1998, з 24.11.1998 по 30.11.1998 - відповідно до довідки № 1-675 від 26.04.2024 (відпустки без оплати, страйки); 
- з 10.10.2007 по 22.11.2007 відповідно до довідки № 1-676 від 26.04.2024 (відпустки без збереження заробітної плати); 
- з 01.10.2024 по 04.12.2024 у зв`язку з відсутністю довідки, що уточнює пільговий характер роботи, відсутністю запису в оригіналі трудової книжки.
В спеціальний стаж роботи для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 враховується фактично відпрацьований час в шкідливих і важких умовах праці. Проте, в період 1998 року позивач протягом 47 днів не був зайнятий фактично в шкідливих та важких умовах праці, а в 2007 – протягом 44 дні.
До пільгового стажу не може бути зараховано більше місяця, однак суд першої інстанції зарахував до пільгового стажу весь спірний період.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, представник позивача звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови, ухвалити постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги представника позивача.
Суд першої інстанції безпідставно не зобов`язав пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із застосуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8, оскільки цим листом органам Пенсійного фонду України визначено враховувати роз`яснення при призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закон № 1058.
Суд першої інстанції повинен був самостійно залучити перекладача для письмового перекладу з польської на українську мову документів, виданих у Республіці Польща на підтвердження стажу роботи позивача для встановлення обставин, необхідних для вирішення спору.
Крім того, суд першої інстанції не врахував, що спір стосується бездіяльності відповідача щодо невиконання обов`язку направити формуляр за одним із зразків для Української Сторони, які є додатком до Протоколу щодо підтвердження стажу на території республіки Польща, який пенсійний орган не виконав, пославшись в рішення про відмову в призначенні пенсії на відсутність формуляр-зв`язку з Польщею.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на зазначене, суд надає оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційних скарг відповідача та представника позивача.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, розглядаючи апеляційні скарги в межах викладених доводів, встановив наступне.
Встановлені обставини справи.
ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить ІD-паспорт № НОМЕР_2 . 
04.12.2024 позивач, досягнувши 45-річного віку, звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії згідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.12.2024 № 057250006159 позивачу відмовлено в призначенні пільгової пенсії через відсутність необхідного пільгового підземного стажу 25 років, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В рішенні зазначено, що загальний страховий стаж позивача складає 32 роки 7 місяців 28 днів, з урахуванням роботи в шкідливих умовах -16 років 4 місяці 15 днів. 
Пільговий стаж для визначення права на пенсію незалежно від віку на провідних професіях становить 14 років 2 місяці 6 днів, стаж на професіях відповідно до постанови № 202 становить 2 роки 0 місяців 8 днів. 
В результаті розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу та пільгового стажу зараховано всі періоди.
Пільговий стаж на підземних роботах (машиніст підземних установок, гірник підземний очисного забою) на підприємстві ВП “Шахта “Україна ДП “Селидіввугілля” обчислено на підставі довідок № 1-675, № 1-676 від 26.04.2024.
Стаж роботи в Польщі для визначення права на пенсію з 10.09.2019 по 30.04.2022 не врахований, оскільки відсутній формуляр зв`язку з Польщею щодо стажу набутого на її території.
Відповідачем до пільгового стажу не зараховано періоди:
- з 12.03.1998 по 12.03.1998, з 17.05.1998 по 31.05.1998, з 13.06.1998 по 30.06.1998, з 24.07.1998 по 31.07.1998, з 24.11.1998 по 30.11.1998 - відповідно до довідки № 1-675 від 26.04.2024 (відпустки без оплати, страйки);
- з 10.10.2007 по 22.11.2007 відповідно до довідки № 1-676 від 26.04.2024 (відпустки без збереження заробітної плати);
- з 01.10.2024 по 04.12.2024 у зв`язку з відсутністю довідки, що уточнює пільговий характер роботи, відсутністю запису в оригіналі трудової книжки.
Також не зараховано пільговий стаж у підземних умовах на шахті за період з 10.09.2019 по 30.04.2022, набутий на території Республіки Польща.
У вкладиші до трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 30.01.1998 належно відображено всі спірні періоди роботи позивача під землею за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу пільгової роботи. 
Зокрема, в період з 12.03.1998 по 04.04.1999 позивач безперервно працював гірником підземним на ДП “Селидіввугілля”. 
Зазначене також підтверджено довідками підприємства № 1-675 від 26.04.2024, № 1-676 від 26.04.2024.
Згідно з довідкою № 1-675 від 26.04.2024 відпустка без збереження заробітної плати у 1998 році (ХІ місяць) складає 5 днів, прогул у 1998 році (ІХ місяць) – 1 день. Участь позивача у страйках у 1998 році (V, VI, VII, ХІ місяці) – 15+18+8+1=42 дні.
Відповідно до довідки № 1-676 від 26.04.2024 відпустка без збереження заробітної плати у 2007 році (ІІІ, VI, VII місяці) складає 6 днів, голодний бунт – 5 днів.
Щодо роботи в Республіці Польща з 10.09.2019 по 30.04.2022 позивачем надано довідку про пільгову роботу позивача в Республіці Польща на іноземній мові.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем не надано доказів прийняття позивачем участі у стайках, які визнані незаконними у судовому порядку, а сукупна кількість днів безоплатної відпустки позивача не перевищує одного місяця в календарному році, тому відповідачем протиправно не враховано до пільгового стажу позивача періоди його участі у страйках та знаходження у відпустках без збереження заробітної плати.
Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача відмовилася надати належним чином перекладені документи, надані суду у якості доказу роботи в Республіці Польща у період з 10.09.2019 по 30.04.2022, тому додана до позову довідка не може бути врахована в якості доказу роботи позивача в Республіці Польща у період з 10.09.2019 по 30.04.2022.
Крім того, відповідно до запису № 31 у вкладиші до трудової книжки ОСОБА_1 22.06.2020 прийнятий гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею на ДП “Селидіввугілля”, а відповідно до запису № 33 звільнений за власним бажанням з 24.04.2024, що унеможливлює одночасну роботу в шахті в Польщі, тому вимоги про зобов`язання відповідача направити формуляр-зв`язку щодо підтвердження стажу, набутого на території Республіки Польща, у підземних умовах на шахті за період з 10.09.2019 по 30.04.2022 до невизначених позивачем компетентних органів Республіки Польща не підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про врахування спірних періодів пільгового стажу позивача із застосуванням роз`яснень № 8, виходив з того, що роз`яснення не є нормативним актом, а тому не є обов`язковими для застосування пенсійним органом при розрахунку стажу громадян, які звертаються із заявами про призначення пенсії.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі- Закон № 1058).
На підставі частини третьої статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах - робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. (…)
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. (…)
На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. 
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 341.
Розділ I вказаного Списку включає підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт: усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).
На підставі частини п`ятої статті 114 Закону № 1058 у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Отже, для отримання позивачем права на пенсію незалежно від віку відповідно до ч.3 ст.114 Закону № 1058 необхідна наявність стажу роботи повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля не менше 25 років на посаді, яка визначена списком робіт і професій, затвердженим КМУ (Список №202), що дає право на пенсію незалежно від віку, або мати стаж роботи провідної професії, не менше 20 років.
Відповідач, відмовляючи в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 115 Закону № 1058, визначив недостатність пільгового стажу, оскільки пільговий стаж позивача складає 16 років 4 місяці 15 днів. 
Відповідно до розрахунку стажу пенсійним органом не включено до підземного стажу позивача (Список № 202 (25)), а також до стажу за провідною професією (П/п (20)) наступні спірні періоди:
- з 24.11.1998 по 30.11.1998 (5 днів)- відпустка без збереження заробітної плати;
- з 17.05.1998 по 31.05.1998 (15 днів) – участь у страйках;
- з 13.06.1998 по 30.06.1998 (18 днів) – участь у страйках;
- з 24.07.1998 по 31.07.1998 (8 днів) – участь у страйках;
- з 12.03.1998 по 12.03.1998 (1 день) – участь у страйках;
- з 10.10.2007 по 22.11.2007 (44 дні) – відпустка без збереження заробітної плати.
Відповідно до записів трудової книжки позивача, довідок про підтвердження наявного трудового стажу для при значення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 1-675 від 26.04.2024, № 1-676 від 26.04.2024, позивач у період з 27.01.1998 по 05.04.1999 працював в ВП «Шахта «України» ДП «Селидіввугілля» на підземних роботах повний робочий день під землею за професіями учень підземного гірничника, підземним гірничником, а в період з 26.02.2007 по 03.08.2016 працював в ВП «Шахта «України» ДП «Селидіввугілля» на підземних роботах повний робочий день під землею за професіями гірник підземний, машиніст підземних устаткувань, учень підземний гірника очисного вибою.
Крім того, відповідно до довідки № 1-676 від 26.04.2024 року в 2007 році позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати у березні – 1 день, у липні – 3 дні.
Згідно зі статтею 25 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР) за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.
Як свідчать роз`яснення Міністерства соціальної політики України, наведене у листі від 08 лютого 2016 року № 713/039/161-16, періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Також, Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а та постанові від 26.03.2020 у справі № 423/2860/16-а зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Матеріали справи не містять доказів того, що спірні періоди відпусток без збереження заробітної плати не були пов`язані з виробничою необхідністю.
Крім того, у 1998 та 2007 роках кількість днів відпусток без збереження заробітної плати сумарно не перевищили один місяць в відповідному календарному році (період з 24.11.1998 по 30.11.1998, березень 2007 – 1 день, липень 2007 – 3 дні.)
Відтак, пільговий стаж роботи позивача за періоди перебування ним у відпустках без збереження заробітної плати у спірних періодах 1998 та 2007 роках підтверджується записами у трудовій книжці, та наданими довідками, сумарно не перевищує один місяць у відповідному році, тому відповідач протиправно не зарахував періоди перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати до пільгового стажу позивача за Списком №1 та Списком № 202.
Крім того, незарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періоду роботи з 10.10.2007 по 22.11.2007 взагалі ніяким чином не мотивовано, а доводи пенсійного органу щодо перебування позивача у цей період у відпустці без збереження заробітної плати спростовується наявними доказами: записами в трудовій книжці та уточнюючими довідками.
Відповідно до статті 27 Закону України від 03.03.1998 № 137/98-ВР “Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)” (далі - Закон № 137/98-ВР), участь у страйку працівників, за винятком страйків, визнаних судом незаконними, не розглядається як порушення трудової дисципліни і не може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Згідно зі статтею 18 Закону № 137/98-ВР відповідно до статті 44 Конституції України ті, хто працює, мають право на страйк для захисту своїх економічних і соціальних інтересів.
Порядок здійснення права на страйк встановлюється цим Законом.
На підставі частини третьої статті. 28 Закону № 137/98-ВР, організація страйку, визнаного судом незаконним, або участь у ньому є порушенням трудової дисципліни. Час страйку працівникам, які беруть у ньому участь, не оплачується. Час участі працівника у страйку, що визнаний судом незаконним, не зараховується до загального і безперервного трудового стажу.
Отже, аналіз наведених норм свідчить, що перебування у страйках не зараховується, зокрема, до пільгового стажу у разі визнання судом такого страйку незаконним. 
Проте, суду не надано належних доказів, що страйки, в яких приймав участь позивач, визнані у встановленому законом порядку незаконними.
Таким чином, періоди участі позивача у страйках в 1998 році, вказані у довідках № 1-675, № 1-676 від 26.04.2024 (42 дні) також підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.
Щодо зобов`язати відповідача направити формуляр-зв`язку щодо підтвердження стажу, набутого на території Республіки Польща, у підземних умовах на шахті за період з 10.09.2019 по 30.04.2022 до відповідних компетентних органів Республіки Польща суд зазначає наступне.
Відповідач не врахував стаж роботи позивача в Республіці Польща, оскільки відсутній формуляр-зв`язку, а отже цей період є спірним між сторонами. Позивачем надані документи на іноземній мові, без апостилю, без нотаріально завіреного перекладу, тому встановити, яка там міститься інформація неможливо.
Позивач зазначає, що не оскаржує не врахування відповідачем конкретних періодів роботи у Польщі, а оскаржує бездіяльність, яка полягає у ненаправлені відповідачем формуляр-зв`язку щодо підтвердження стажу на території Республіки Польща, у підземних умовах на шахті за період з 10.09.2019 по 30.04.2022 до відповідних компетентних органів Республіки Польща. Представник позивача не зазначає, до яких саме відповідних компетентних органів Республіки Польща має звернутися відповідач.
Представник позивача наголошує, що обставина роботи позивача у період з 10.09.2019 по 30.04.2022 не є спірною в даній справі, та визнається відповідачем, а тому не потребує доказуванню шляхом надання до суду відповідного перекладу документів щодо періодів роботи.
Вказані документи на польській мові, були надані суду лише через те, що вони надавалися відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, які були додатком до заяви в якій позивач просив відповідача направити формуляр-зв`язку для підтвердження періодів роботи в Польщі”.
Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Законом України № 458-VII від 05.09.2013 ратифіковано Угоду між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення (далі - Угода).
Згідно зі статтею 2 Угоди, ця Угода застосовується стосовно України - до законодавства щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, що стосується, серед іншого, пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Статтею 4 Угоди визначено, що якщо цією Угодою не передбачено інше, особи, на яких поширюються положення цієї Угоди, несуть обов`язки і користуються правами, які передбачені законодавством другої Договірної Сторони, на тих самих умовах, що громадяни цієї Договірної Сторони.
Відповідно до статті 10 Угоди періоди страхового стажу, набуті відповідно до законодавства кожної із Договірних Сторін, враховуються, у разі необхідності, при визначенні права на допомогу та періоду її виплати, за умови, якщо вони не співпадають.
Згідно зі статтею 12 Угоди, якщо законодавство однієї Договірної Сторони ставить в залежність набуття, збереження або поновлення права на пенсію від набуття страхового стажу, то компетентна установа цієї Договірної Сторони враховує, у необхідному обсязі, страховий стаж, набутий відповідно до законодавства іншої Договірної Сторони так, ніби цей страховий стаж набутий відповідно до законодавства, яке вона застосовує, за умови, що цей стаж не співпадає.
Таким чином, положеннями Угоди прямо передбачено право позивача на зарахування до страхового стажу періоду роботи у Республіці Польща.
Разом з тим, позивач під час звернення до органів ПФУ з заявою про призначення пенсії надав документ польською мовою, без перекладу.
Відповідно до частини четвертої статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Згідно з частиною першою статті 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
На підставі частини другої статті 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Як визначено частиною четвертою статті 94 КАС України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до частини восьмої статті 94 КАС України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Оскільки позивач не надав належно засвідченого перекладу довідки про пільгову роботу позивача в Республіці Польща з 10.09.2019 по 30.04.2022, тому ця довідка не може бути врахована як доказ роботи позивача, як наслідок, відсутні підстави для покладення на пенсійний орган обов`язку направити формуляр-зв`язку щодо підтвердження стажу, набутого на території Республіки Польща, у підземних умовах на шахті за період з 10.09.2019 по 30.04.2022.
Крім того, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, відповідно до запису № 31 у вкладиші до трудової книжки позивача, ОСОБА_1 22.06.2020 прийнятий гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею на ДП “Селидіввугілля”, а відповідно до запису № 33 звільнений за власним бажанням з 24.04.2024. Також довідкою №1-676 від 26.04.2024 підтверджено, що позивач у період з 22.06.2020 по теперішній час (квітень 29024 року) працював підземним гірником очисного вибою.
Зазначене унеможливлює одночасну роботу в шахті в Польщі у спірний період з 10.09.2019 по 30.04.2022.
Суд не приймає доводи представника позивача, що суд першої інстанції був зобов`язаний з власної ініціативи здійснити переклад документа з польської мови, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Як свідчать матеріали справи, на пропозицію суду першої інстанції надати переклад документа представник позивача заперечувала проти його перекладу та зазначала, що позивач не може надати належним чином перекладені документи щодо роботи в Республіці Польща у період з 10.09.2019 по 30.04.2022, оскільки не доказує конкретних періодів такої роботи, а переклад документу не є доказом в розумінні ст. 72 КАС України.
Згідно з частиною шостою статті 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Таким чином, суд першої інстанції правильно не врахував довідку про пільгову роботу позивача в Республіці Польща з 10.09.2019 по 30.04.2022, як наслідок, відмовив в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача направити формуляр-зв`язку щодо підтвердження стажу, набутого на території Республіки Польща, у підземних умовах на шахті за період з 10.09.2019 по 30.04.2022.
Щодо зобов`язання відповідача розрахувати стаж роботи відпрацьований на провідних професіях з кратністю відповідно до постанови КМУ № 81 від 22.02.1992 та роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8 суд зазначає наступне.
Згідно із пунктом 5 постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення"» від 06 грудня 1991 року № 1931-ХІІ Міністерству соціального забезпечення України було надано право давати роз`яснення про порядок застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", обов`язкові для всіх підприємств, установ і організацій, розташованих на території України.
На виконання постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення"» від 06 грудня 1991 року № 1931-ХІІ Міністерством соціального забезпечення України видано роз`яснення від 20 січня 1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсії незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення"».
Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення"» працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювавши повного стажу, передбаченого зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього:
кожного повного року гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату - за 1 рік роботи 3 місяці;
кожного повного року роботи, передбаченої у відповідних розділах списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, - за 9 місяців.
Тобто відповідно до роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20 січня 1992 року № 8 основною умовою для взаємозаліку пільгового трудового стажу роботи є наявність 10-річного стажу роботи.
У листі від 02 жовтня 2018 року № 19997/0/2-18 адресованому Пенсійному фонду України Міністерство соціальної політики України зазначило про доцільність застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення"».
Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 12 вересня 2018 року № 1209-27, до законодавчого врегулювання питання внесення змін до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду України при призначенні пенсії відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» враховують Роз`яснення № 8.
Відповідно до пункту18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Отже, Роз`яснення № 8 відповідає ознакам нормативно-правового акту, про що, зокрема, зазначено і в постанові Кабінету Міністрів України від 22.02.1992 № 81.
Листом Міністерства соціальної політики України № 21226/0/2-18/45 від 01.11.2018 підтверджено, що органи Пенсійного фонду України при призначенні пенсій відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058 враховують Роз`яснення № 8.
Суд вважає, що посилання у Роз`ясненні № 8 на ст. 14 Закону № 1788-ХІІ доцільно застосовувати і при призначенні пенсії за ст. 114 Закону № 1058-ІV, оскільки зміст цих статей є тотожним. При цьому за ст. 11 Закону № 1788-ХІІ до відання Кабінету Міністрів України належать питання, пов`язані з реалізацією і додержанням гарантій, передбачених цим Законом, а п. 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV передбачає, що положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Суперечності між Роз`ясненням № 8 і положеннями Закону № 1058-ІV відсутні, оскільки відповідне роз`яснення не визначає: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ст. 4 Закону № 1058-ІV), натомість регулює правила розрахунку кратності пільгового стажу, що за правовим змістом положенням ст. 14 Закону № 1788-ХІІ та ст. 114 Закону № 1058-ІV не суперечить.
Вказане роз`яснення спрямоване на забезпечення найбільш сприятливого обрахування стажу окремим категоріям громадян, що були зайняті на роботах з особливо важкими умовами праці.
Отже, суд вважає, що правила кратності полягають у наступному: в разі, якщо особа не має достатньо «підземного» стажу, до нього може додатково зараховуватися інший пільговий стаж.
Крім того, «підземний» стаж на провідних професіях зараховується із збільшеною кратністю.
Так, стаж на провідних професіях зараховується до «підземного» із збільшеною кратністю 1.25 (1 рік роботи за 1 рік роботи 3 місяці), а решта видів пільгового стажу за Списком 1, що не відносяться до підземного, із зменшеною кратністю 0.75 (1 рік роботи за 9 місяців).
Застосовуючи відповідні положення, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 червня 2019 року у справі № 333/3704/16-а.
Постановою від 08 липня 2021 року у справі №212/1743/17-а Верховний Суд також залишив без задоволення касаційну скаргу пенсійного органу, підтвердивши необхідність застосування Роз`яснення № 8, що, в тому числі, було підставою для задоволення позову.
Висновки про необхідність застосування Роз`яснення № 8 викладено і в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2024 року в справі № 200/1009/24.
Отже, у контексті вказаного вище роз`яснення, позивач має право на його застосування, оскільки у нього є 14 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі ст. 114 Закону № 1058-ХІІ.
Проте, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що після зарахування до пільгового стажу роботи позивача періодів: - за Списком робіт затвердженому постановою КМУ від 31.03.1994 року № 202 розділ 2, період роботи з 12.03.1998 по 12.03.1998, з 17.05.1998 по 31.05.1998, з 13.06.1998 по 30.06.1998, з 24.07.1998 по 31.07.1998, з 24.11.1998 по 30.11.1998, - на провідній посаді гірника очисного забою з 10.10.2007 по 22.11.2007, з 01.10.2024 по 04.12.2024, відповідач не застосує кратне обрахування пільгового стажу позивача на провідних професіях відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення».
Таким чином, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними і не підлягають задоволенню.
Суд зауважує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог, проте в мотивувальній частині дійшов помилкового висновку про незастосування до спірних правовідносин Роз`яснень №8, що обумовлює зміну мотивувальної частини рішення.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційних скарг, суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги представника позивача, та зміну рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині щодо застосування до спірних правовідносин Роз`яснень №8 та підстави відмови в цій частині позовних вимог, - з її викладенням в редакції постанови суду апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для їх задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 200/370/25 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Верченко Ольги Олександрівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 200/370/25 – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 200/370/25 – змінити в мотивувальній частині щодо застосування до спірних правовідносин роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8 та підстав відмови в цій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , - виклавши його відповідно до редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 200/370/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 26 травня 2025 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 26 травня 2025 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць
Судді                                                                                А.В. Гайдар
                                                                                              Е.Г. Казначеєв