ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 308/6999/22
провадження № 51-7824 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                               ОСОБА_1 ,
суддів                                         ОСОБА_2 ,    ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 , 
прокурора                                    ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 червня2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12022071030000535, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 
14 листопада 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2022, переглянутого Київським апеляційним судом 13.09.2023 року, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.
На підставі статті 72 КК України строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання 17 травня 2022 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 червня 2024 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін. 
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 16 травня 2022 року, близько 20 год 20 хв., під час дії на території України воєнного стану, знаходячись за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 6-8, неподалік спорткомплексу «Юність», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_7 , відкрито викрав належний потерпілому мобільний телефон марки «iPhone 11», чим спричинив йому майнову шкоду на суму 15 333 грн. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що кримінальне провадження щодо нього сфальшоване, а висновок суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є незаконним, оскільки жоден із допитаних свідків не вказав, що бачив як він застосовував фізичну силу щодо ОСОБА_7 та викрав його мобільний телефон. Також, місцевим судом не вжито заходів щодо допиту у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 , а інформація щодо проходження останнім військової служби відповідним чином не перевірена та не підтверджена. Крім цього, судом було проігноровано повідомлення про вчинення працівниками поліції щодо нього злочину, оскільки саме вони поклали до його сумки якийсь телефон, що також підтвердили свідки.
Разом з цим зазначає, що апеляційним судом належним чином не розглянуто вказане кримінальне провадження, зокрема, не досліджено докази та обставини, що були зазначені ним та іншими учасниками під час судового розгляду у суді першої інстанції. При цьому, у зв`язку із задоволенням під час апеляційного розгляду його відмови від послуг захисника ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції не забезпечив йому право на захист.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 48 КПК України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.
Як слідує із досліджених матеріалів кримінального провадження, а саме технічного запису судового засідання від 11.06.2024 року, обвинувачений перед початком апеляційного розгляду заявив клопотання про відмову від захисника 
ОСОБА_8 та просив призначити йому іншого захисника з центру надання безоплатної вторинної допомоги, через неналежне надання правової допомоги його адвокатом та відсутності можливості самостійно залучити іншого адвоката. Протокольною ухвалою суд прийняв відмову ОСОБА_6 від захисника ОСОБА_8 та відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого про залучення іншого захисника із центру надання безоплатної вторинної допомоги  з посиланням, що йому необхідно було завчасно самостійно звернутися із даним клопотанням до вказаного центру. Крім цього, після доповіді головуючого судді, було заслухано позицію прокурора, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та оголошено про завершення з`ясування обставин кримінального провадження. Разом з тим, після оголошення про перехід апеляційного суду до судових дебатів, обвинувачений в черговий раз висловив вимогу про залучення йому захисника, оскільки він самостійно не може себе захистити, однак суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання.
Таким чином, клопотання ОСОБА_6 про залучення іншого захисника апеляційним судом належним чином не вирішено, чим порушено його право на захист.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що недотримання зазначених вимог закону судом апеляційної інстанції, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення.
Крім цього, ухвала апеляційного суду - це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, яке повинно відповідати вимогам ст. 370  КПК України.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 вказаного Кодексу, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді оспорюваного вироку, справедливому, із додержанням усіх приписів чинного законодавства, вирішенні поданих апеляційних скарг.
З огляду на зазначене та вимоги статей 404, 419 КПКУкраїни при перегляді вироку апеляційний суд зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати: чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження; чи було у передбаченому цим Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення; чи було їх оцінено місцевим судом із додержанням правил ст. 94 КПКУкраїни; чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути наведено підстави, на яких її визнано необґрунтованою. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними обставинами та доказами, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
До того ж суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України. Водночас, у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Натомість, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою останнього, суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не дотримався.  
Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначав, зокрема, щодо неправомірності дій працівників поліції, які телефон йому підкинули та сфальсифікували матеріали кримінального провадження, що жоден з допитаних в судовому засіданні свідків не надав показання, що бачив, як він застосовував фізичну силу щодо ОСОБА_7 чи брав його мобільний телефон, тому просив визнати усі докази сторони обвинувачення недопустимими. Також наголошував на тому, що судом не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_9 про те, що будучи п`яним ОСОБА_7 сам підійшов до ОСОБА_6 , кидався битися, нецензурно висловлювався, і саме тоді мобільний телефон випав, а потерпілий не помітив, бо інші відвідувачі виганяли його із закладу. До ОСОБА_7 під час бійки підходив хлопець з іншої компанії. Крім того, вона бачила, як телефон підняв свідок ОСОБА_10 , який набрав якийсь номер та попросив, щоб власник того телефону прийшов та забрав потерпілого. Коли ж ОСОБА_7 з підтримкою повернувся, то ОСОБА_6 вже не було на місці події. Потім вона бачила в СК «Юність» з телефоном потерпілого свідка ОСОБА_10 і зі слів знає, що останній віддав вказаний телефон власноруч працівникам поліції. 
Крім цього, стверджував, що судом не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_10 , який зазначив, що під час нецензурного висловлювання та образ ОСОБА_7 обвинуваченого, до них підбіг Вася, який проживав у СК «Юність», та вдарив ногою потерпілого, після чого останній побіг в сторону магазину та декілька разів падав. Він забрав телефон потерпілого та поставив на зарядку, а коли прийшли працівники поліції, взяв телефон зі столу та віддав їм. Також повідомив, що бачив, як працівник поліції поклав телефон у чорну сумку.
Тобто, на обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 наводив конкретні доводи, які мали бути ретельно перевірені апеляційним судом.
Як слідує з оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, при розгляді апеляційної скарги зазначив не повний зміст вказаних доводів та не надав на них вичерпних відповідей, що потягло за собою не надання належної оцінки обставинам кримінального провадження, з огляду на заперечення обвинуваченим своєї винуватості та відсутності доказів, які беззаперечно вказують на його причетність до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.  
Натомість, апеляційний суд обмежився загальним формулюванням свого висновку, що з огляду на зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення повністю та об`єктивно доведена. А зібрані по кримінальному провадженню та досліджені в судовому засіданні докази є достовірними, належними та допустимими, оскільки не суперечать матеріалам справи, та узгоджуються як між собою, так і з письмовими, і іншими доказами у кримінальному провадженні, прямо підтверджують обставини, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні.
Крім цього, вказаний суд буквально продублював та погодився з критичною оцінкою суду першої інстанції доводів обвинуваченого щодо неправомірних дій працівників поліції, зазначивши, що будучи юридично необізнаним, ОСОБА_6 мав можливість скористатись допомогою кваліфікованого захисника, з метою подання таких скарг та захисту своїх інтересів, а також щодо показань свідків сторони захисту, які в цілому хоча і відображають події, які відбулись біля СК «Юність» 16.05.2022, приблизно о 20 год 20 хв., однак вони не в повній мірі узгоджуються між собою, містять розбіжності, свідки плутаються у своїх показах.
Таким чином, під час апеляційного розгляду допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів не перевіряє інші доводи касаційної скарги, оскільки вони пов`язані з оцінкою доказів, що необхідно здійснити суду апеляційної інстанції в ході розгляду кримінального провадження.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати зазначене, дослідити обставини, які мають правове значення, ретельно перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі, оцінити докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення відповідно до вимог статей 370, 419 КПК України. 
Згідно положень ч. 3 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.
Враховуючи, що  ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з метою запобігання ризику, передбаченому ст. 177 КПК України, а саме спробам обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 червня2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_6  запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 21 червня 2025 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                           ОСОБА_3