Справа № 442/1117/24                                Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М. 
Провадження № 22-ц/811/3306/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", в інтересах якого діє Мишевська Наталія Миколаївна, до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 10 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №173146-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес Позика» 10 квітня 2021 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір №173146-КС-003 про надання кредиту. 10 квітня 2021 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №173146-КС-003 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-9667, на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено.
Таким чином, 10 квітня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №173146-КС-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 32000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).
До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором №173146-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 83675,53 грн, що складається з: 32000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 46875,53 грн - сума прострочених платежів по процентах, 4800,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. 
Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заборгованість за кредитним договором №173146-КС-003 від 10 квітня 2021 року у розмірі 83675,53 грн, що складається з: 32000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 46875,53 грн - сума прострочених платежів по процентах, 4800,00 грн - сума прострочених платежів за комісією та сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», заборгованість за договором №173146-КС-003 про надання кредиту від 10.04.2021 в сумі 78875,53 гривень (сімдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень 53 копійки), що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту – 32000,00 (тридцять дві тисячі) гривень; суми прострочених платежів по процентах – 46875,53 гривень (сорок шість тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень 53 копійки).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 2422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) понесених судових витрат.
Вищезгадане рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що ухвалене у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Наголошує на тому, що ТОВ «Бізнес Позика» як позивачем у справі згідно поданої позовної заяви жодним чином не роз?яснено з посиланням на відповідні математичні розрахунки та належні, допустимі, достовірні й достатні письмові докази методику нарахування заборгованості по тілу кредиту та розміру процентів, що заявлені до стягнення за кредитним договорам, а заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах цього кредитного договору і наданих позивачем розрахунках. Більше того, письмові розрахунки заборгованості, які додано як додатки до позовної заяви представником позивача, містять явно незрозумілі дані та недостовірну (за переконанням скаржника) інформацію, з якої немає можливості належним чином встановити правильність нарахування відсотків за згаданим вище кредитним договором.
Вважає, що під час ухвалення оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції не враховано обставини факту існування на час строкових платежів за кредитним договором карантинних обмежень у державі внаслідок світової пандемії коронавірусу COVID-19, у зв?язку із чим за цей період регулятором встановлювався особливий порядок нарахування пені, штрафних санкцій та відсотків за прострочення у сплаті аналогічних кредитних зобов?язань фізичних осіб перед фінансовими установами, а також не враховано законодавчих обмежень щодо нарахувань відсотків за кредитним договорам на період дії воєнного стану у нашій державі, який триває безперервно до цього часу з 24 лютого 2022р.
Звертає увагу, що позивачем ТОВ «Бізнес Позика» неналежно доведено згідно заявленого позову та факту підписання нею із позивачем кредитного договору № 173146-КС-003 та факту надання (перерахування) позивачем ОСОБА_1 , коштів за цим кредитним договором, що теж не враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 28 березня 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 10 квітня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікційних систем, дистанційно, шляхом підписання одноразовим ідетифікатором укладено кредитний договір №173146-КС-003, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 32000 грн, строком кредитування на 24 тижні до 10 січня 2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,86679381% в день та комісії за надання кредиту в сумі 4800 грн.
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 32 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0.86679381 процентів за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.
Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало 10 квітня 2021 року Позичальнику грошові кошти в розмірі 32 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника НОМЕР_1 , що підтверджується довідками ТОВ "ФК «Елаєнс» від 26 січня 2024 року про надання послуг з переказу грошових коштів, які були проведені 10 квітня 2021 року, призначення платежу: перерахунок коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , згідно кредитного договору №173146-КС-003 від 10 квітня 2021 року, у розмірі 20000 грн та 12000 грн, випискою АТ КБ «Приват Банк» від 04 травня 2024 року за період 10 квітня 2021 року – 10 квітня 2021 року про зарахування переказу на картку ОСОБА_1 коштів в сумі 12000 грн та 20000 грн.
Відповідно до виписки ТОВ «Бізнес Позика» про рух коштів за період з 10 квітня 2021 року по 09 січня 2024 року та розрахунку заборгованості від 09 січня 2024 року, борг ОСОБА_1 становить 83 675,53 грн., що складається з: 32 000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 46 875,53 грн. - сума прострочених платежів по процентах, 4 800,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором та підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом станом на 09 січня 2024 року, тому позовні вимоги в частині стягнення суми прострочених платежів по тілу кредиту – 32000,00 грн. та суми прострочених платежів по процентах – 46875,53 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Окрім цього, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги у частині нарахованої комісії за надання кредиту в сумі 4800 гривень, не підлягають задоволенню.
З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
 Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перед заповненням заявки та до укладання договору самостійно ознайомилася з інформацією про умови кредитування, розміщеній на сайті позивача, після чого заповнила заявку, тим самим зареєструвавшись в ІТС та створивши особистий кабінет (після авторизації, яка проходить шляхом введення логіна особистого кабінету, тобто за номером мобільного телефону, зазначеного ОСОБА_1 і одноразового ідентифікатора), доступ до якого присутній лише у споживача, а не кредитодавця.
10 квітня 2021 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір №173146-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
ТзОВ «Бізнес Позика» 10 квітня 2021 року направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір №173146-КС-003 про надання кредиту (а.с. – 36). 
10 квітня 2021 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №173146-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с. – 37).
На підтвердження укладення договору позивачем надано візуальну послідовність укладення цього договору (а.с. – 34-35), з якої встановлено, що клієнт ОСОБА_1 , використовуючи номер телефону « НОМЕР_3 » , зайшла в особистий кабінет на сайті, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором «G-5878».
Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписала цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «G-5878», направленим ТОВ «Бізнес Позика» на її телефонний номер.
Отже, ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
Окрім цього, матеріалами справи підтверджено факт надання позичальнику грошових коштів у позику в розмірі 32 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника НОМЕР_1 , що підтверджується довідками ТОВ "ФК «Елаєнс» від 26 січня 2024 року про надання послуг з переказу грошових коштів, які були проведені 10 квітня 2021, призначення платежу: перерахунок коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , згідно кредитного договору №173146-КС-003 від 10 квітня 2021 року, у розмірі 20 000 грн та 12 000 грн, випискою АТ КБ «Приват Банк» від 04 травня 2024 року за період 10 квітня 2021 – 10 квітня 2021 про зарахування переказу на картку ОСОБА_1 коштів в сумі 12 000 грн та 20 000 грн. 
Заперечуючи проти укладеного оспорюваного правочину, з сторони ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не було представленого жодного доказу та не спростовано факту укладення між нею та кредитором згаданого договору і отримання коштів на підставі такого договору.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що вищенаведений кредитний договір, який був укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», так само як і при укладенні договору в паперовій формі, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Таким чином, звертаючись до суду з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту за договором №173146-КС-003 про надання кредиту від 10 квітня 2021 року в розмірі 32000 грн.
Відповідно до умов пункту 2 укладеного договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 32 000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту, у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів; строк, на який надається кредит - 24 тижні; процентна ставка за кредитом: в день 0,86679381 фіксована; комісія за надання кредиту – 4 800 грн.; термін дії договору - до 25 вересня 2021 року; орієнтовна загальна вартість кредиту – 70 440 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка 382,09472025 процентів (а.с. 31).
Пунктом 3 укладеного договору встановлено графік платежів у вигляді таблиці, відповідно до якого, всі виплати за кредитом розраховувалися на дванадцять платежів, по 5870 грн. кожен. При цьому, загальна вартість кредиту складає 70 440 грн., з яких: 32 000 грн. - тіло кредиту, 33 640 грн. - відсотки за користування кредитом, 4800 грн. - одноразова комісія за надання кредиту.
З наведеного графіку вбачається, що, зазначена у графіку та у таблиці обчислення загальної вартості кредиту сума 70 440 грн. є лише орієнтовною загальною вартістю кредиту, а не остаточно визначеною сумою заборгованості по процентам за користування кредитом станом на момент закінчення дії договору.
При цьому, із наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №173146-КС-003 від 10 квітня 2021 року (а.с. – 46-52) вбачається, що станом на 25 вересня 2021 року, загальний розмір заборгованості, нарахованої позивачем, становить 83 675,53, з яких: 32 000 грн. - заборгованість за тілом за кредиту, 46 875,53 грн. - заборгованість за процентами, 4800 грн. - заборгованість по комісії.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що проценти в розмірі 46 875,53 за відсотковою ставкою 0,86679381 % нараховані Позивачем чітко в межах дії Договору (24 тижні), а саме з 11 квітня 2021 року по 25 вересня 2021 року включно.
На підставі викладеного вбачається, що розрахунок заборгованості наданий банком по кредитному договору №173146-КС-003 від 10 квітня 2021 року повністю відповідає умовам Договору, та Правил надання кредитів фізичним особам-підприємцям, які є невід`ємною частиною Договору, а також положенням ст.ст. 536, 1054, 1056-1 ЦК України, а сума заборгованості по процентам у розмірі 46 875,53 грн підтверджена належними та достатніми доказами, яка не спростована відповідачем.
ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Бізнес позика» та доказів на підтвердження погашення нею тіла кредиту, не спростувала тверджень позивача про наявність у неї заборгованості по тілу кредиту та відсотках саме у такому розмірі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми прострочених платежів по тілу кредиту – 32000,00 грн. та суми прострочених платежів по процентах – 46875,53 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують.                
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2024 року підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 28 березня 2025 року.

Головуючий:                                                                        Савуляк Р.В.

Судді:                                                                                Мікуш Ю.Р.

                Приколота Т.І.