П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  715/383/25                                                                    Головуючий у 1-й інстанції:  Цуркан В.В. 
Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 
06 травня 2025 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області про скасування рішення суб`єкту владних повноважень та визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Глибоцького районного суду Чернівецької області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області про скасування рішення суб`єкту владних повноважень та визнання дій протиправними. 
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 24 грудня 2024 року відносно нього, головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Солов`янчик С.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване у автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ №00003796, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП. Відповідно до фабули постанови "23.12.2024 року о 20 год. 19 хв., за адресою Н-10, км. 248+935, Чернівецька обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа якого допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п.22.5 ПДР України: загальної ширини транспортного засобу на 11.923% (0.31 м.) при дозволеній максимальній фактичній ширині 2.6 м., чим порушив ч.2 ст.132-1 КАП України та накладено штраф у розмірі 17 000 грн."
Вказував, що дійсно, 23 грудня 2024 року він керував транспортним засобом DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_2 , та проїжджав Н-10, км. 248+935, Чернівецької області. У цей момент ним надавалися послуги вантажоперевізника із застосуванням напівпричепу марки Koegel моделі SN 24 із номерним знаком НОМЕР_3 , відправник Сокирянське лісництво, вантажоодержувач ТОВ "Олтімбер", що підтверджується товарно-транспортною накладною серії ЮЧД №061533 від 28.12.2024 року, відповідно до якої він перевозив круглі лісоматеріали, ясен. Постанову серії АВ №00003796 було винесено 24.12.2024 року, 25.12.2024 року є датою її подання з повідомленням про вручення, 31 січня 2025 року ним було знайдено конверт із даною постановою у власній поштовій скрині.
Зазначав, що 01.11.2024 року було отримано протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №01520-00253-24 згідно висновку якого транспортний засіб марки DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_2 , був визнаний технічно справним та пройдено міжнародний технічний огляд, а датою проходження чергового обов`язкового технічного контролю вказано не пізніше 01.11.2025 року. Також відповідно до технічних характеристик даного транспортного засобу, а саме DAF XF 95.430 його шириною є 2.5 м., а висотою 3 м., разом із цим технічною характеристикою напівпричепу марки Koegel моделі SN 24 із номерним знаком НОМЕР_4 , відповідно до інформації на офіційному сайті шириною є 2.480 м., і висотою 2.700 мм.
Проте у постанові серії АВ №00003796 від 24.12.2024 року вказано, що ним допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, а саме загальної ширини транспортного засобу на 11.923% (0.31 м.), при дозволеній максимальній фактичній ширині 2.6 м. Оскільки офіційною шириною транспортного засобу DAF XF 95.430 є 2.5 м., що є меншою дозволеної ширини 2.6 м. на 0.1 м., а також шириною напівпричепу марки Koegel моделі SN 24 € 2.480 м., що є меншою дозволеної ширини 2.6 м. на 0.12 м., то інформація у постанові є недостовірною. Водночас, за посиланням із постанови на вебсайт, через який особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент вчинення правопорушення та постановою в електронній формі, не вбачається порушень ПДР вказаних у постанові серії АВ №00003796 від 24.12.2024. Із долучених до постанови фотографій вбачається, що перевезений ним вантаж у той день, знаходився всередині напівпричепу та не виступав за габарити транспортного засобу.
Вказував, що всупереч Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року №512 Постанова не містить інформації про тип зафіксованого транспортного засобу (сідловий тягач, контейнеровоз, вантажний самоскид тощо) та взагалі не містить інформації щодо напівпричепа, що ставить під сумнів врахування вказаного критерію при встановленні факту перевищення встановлених законодавством габаритних норм. Крім того, у постанові серії АВ №00003796 від 24.12.2024 зазначено про порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху. Поряд з цим, пункт 22.5 Правил дорожнього руху складається з 3 (трьох) підпунктів, які стосуються обмежень таких параметрів, як зовнішні габарити (підпункт а), фактична маса (підпункт б) та навантаження на вісь (підпункт в). Вбачається, що він не порушував та не міг порушити усі зазначені обмеження одночасно. Разом із цим, у Постанові не зазначено та не конкретизовано, який саме підпункт пункту 22.5 Правил дорожнього руху він порушив. А отже, фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення ним вимог Правил дорожнього руху, оскільки Постанова не містить чіткого визначення підпункт пункту 22.5 Правил дорожнього руху. Просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії АВ №00003796 від 24.12.2024 року та на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорт і судові витрати з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 8000,00 грн. та судового збору - 1211,20 грн.
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Зміст поданої апеляційної скарги повторює зміст позовної заяви.
Ухвалою Сьомго апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні.
18 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив від представника Державної служби України з безпеки на транспорті Кошевського В.С. У поданому відзиві представник відповідача зазначає, що постановою від 24.12.2024 серії АВ №00003796 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого в автоматичному режимі, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП. Згідно оскаржуваної постанови, 23.12.2024 о 20 год. 19 хв., за адресою Н-10, км 248+935, Чернівецька обл., позивач як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу DAF XF 95.430, ДНЗ CE3962ET із перевищення нормативних параметрів зазначених п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306: перевищення загальної ширини транспортного засобу на 11,923% (0.31 м.) при дозволеній максимальній фактичній ширині 2.6 м. Правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 57, 057*002, який відповідає вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 №94, на підтвердження чого до відзиву надано копії відповідних документів (№23-21/000194, №35-02/3812). Зафіксовані приладом параметри відображені у карті габаритно-вагового контролю, яка додана до відзиву, на підставі даних якої та інших даних було винесено оскаржувану постанову. Зміст оскаржуваної постанови відображає усі істотні ознаки складу правопорушення, факт вчинення цього правопорушення доведено правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю з використанням належного технічного приладу, перевищення вищезазначених параметрів було встановлено з врахуванням вимірів із урахуванням похибки вагових і габаритних параметрів вказаного у постанові транспортного засобу. Також заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу, вказує на необхідність визначення чи були такі витрати фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
05 травня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив Державної служби України з безпеки. У поданій відповіді позивач зазначає, що відзив відповідача не спростовує його доводів викладених у апеляційній скарзі та не містить належних доказів правомірності оскаржуваної постанови. Просить скасувати постанову від 24.12.2024 серії АВ №00003796.
Відповідно до ст.311 КАС України справа судом апеляційної інстанції переглядається в порядку письмового провадження.
Дослідивши та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 грудня 2024 року відносно ОСОБА_1 , головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Солов`янчик С. І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване у автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ №00003796, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП.
Відповідно до вказаної постанови, 23.12.2024 року о 20 год. 19 хв., за адресою Н-10, км. 248+935, Чернівецька обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа якого ОСОБА_1 допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: загальної ширини транспортного засобу на 11.923% (0.31 м.) при дозволеній максимальній фактичній ширині 2.6 м., чим порушив ч.2 ст.132-1 КАП України та накладено штраф у розмірі 17 000 грн.
Зазначена постанова слугувала підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем суду надані докази того, що фіксація правопорушення була здійснена за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 57, 057*002, який відповідає вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 №94 на підтвердження чого до відзиву надано копії відповідних документів (№23-21/000194, №35-02/3812). При цьому, фактично зафіксоване перевищення загальної ширини транспортного засобу на 11,923 % (0,31 м.) при дозволеній максимальній фактичній ширині 2.6 м. Зафіксовані приладом параметри відображені у карті габаритно-вагового контролю. Суд вказав, що з наданих доказів, фотофіксації вбачається, що вантаж, який перевозиться виходить за зовнішні габарити транспортного засобу. З наданих доказів також можна однозначно ідентифікувати транспортний засіб який рухався на дорозі держаного значення та його вагові та габаритні характеристики.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.3, п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30 (далі - Правила), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Відповідно до частини другої статті 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Згідно з підпунктом «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, рух транспортних засобів та їх составів на дорогах державного значення допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси щодо вантажних автомобілів: двовісний автомобіль 18 тон; трьохвісний автомобіль 25 (26)* тон; чотирьохвісний автомобіль 32; чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 тон; щодо комбінованих транспортних засобів: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36 тон; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 тон; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 тон; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 тони; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 тони; щодо автопоїздів: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40 тон.
Диспозиція пункту 22.5 Правил дорожнього руху в редакції, чинній на момент фіксації правопорушення, передбачає різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Також зазначені параметри є відмінними в залежності від кількості осей тягача та контейнеровоза.
Таким чином, визначальними ознаками комбінованого транспортного засобу для цілей визначення параметрів максимальної фактичної маси є: кількість вісей у тягача та напівпричепа, наявність у напівпричепа ознак контейнеровозу, перевезення одного чи більше контейнера або ж змінного кузова при дозволеній максимальній довжині 13,716 метра.
Згідно технічних характеристик даного транспортного засобу, а саме daf xf 95.430 його шириною є 2.5 м., а висотою 3 м., разом із цим технічною характеристикою напівпричепу марки Koegel моделі SN 24 із номерним знаком НОМЕР_3 , відповідно до інформації на офіційному сайті шириною є 2.480 м., і висотою 2.700 мм.,
Відповідно до положень частин 2-4 ст.283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Проте у постанові серії АВ №00003796 від 24.12.2024 року вказано, що “мною допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, а саме загальної ширини транспортного засобу на 11.923% (0.31 м.), при дозволеній максимальній фактичній ширині 2.6 м.” Оскільки офіційною шириною транспортного засобу daf xf 95.430 є 2.5 м., що є меншою дозволеної ширини 2.6 м. на 0.1 м., а також шириною напівпричепу марки Koegel моделі SN 24 є 2.480 м., що є меншою дозволеної ширини 2.6 м. на 0.12 м., то інформація у постанові є недостовірною.
Водночас, за посиланням із постанови на вебсайт, встановлено, що в момент вчинення правопорушення та постановою в електронній формі: https://wim.dsbt.gov.Ua/r/a/AB00003796/, ідентифікатор доступу UxHIXCstAdk3d, не вбачається порушень ПДР вказаних у постанові серії АВ №00003796 від 24.12.2024. Із долучених до постанови фотографій встановлено, що перевезений вантаж знаходився всередині напівпричепу та не виступав за габарити транспортного засобу, і з дотримання вимог пункту 22.56 Правил дорожнього руху щодо маси комбінованого транспортного засобу (до 40 тонн).
Суд зауважує, що причепом є транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем (пункт 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363).
Транспортний засіб DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_5 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем.
Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, сідельний тягач автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Таким чином сідельний тягач за своєю конструкцією та обладнанням не призначений для самостійного перевезення будь-яких вантажів без використання іншого транспортного засобу напівпричепу.
В той же час, в ході дослідження зображень (фотографій), наданих Відповідачем, не встановлено порушень габаритного параметру ширини, оскільки на транспортному засобі відсутні будь-які додатково встановлені конструкції, елементи кузову або вантаж, який виходить за зовнішні габарити транспортного засобу.
Колегія суддів зауважує, що правильне встановлення типу транспортного засобу має істотне значення для застосування максимальних вагових параметрів, передбачених у п.22.5 ПДР, а отже і для встановлення об`єктивної сторони правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП.
Таким чином, при винесенні спірної постанови відповідач не врахував тип транспортного засобу KOEGEL SN 24 номерний знак НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію є вантажним контейнеровозом - спеціалізований напівпричіп, а виходив з вимог здійснення виду вантажного перевезення, що суперечить п. 22.5 Правил дорожнього рух.
Водночас, положення пункту 22.5 Правил визначають різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Зазначені параметри є відмінними в залежності від кількості осей тягача та контейнеровоза.
Апеляційний суд також звернає увагу на те, що всупереч Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року № 512 Постанова не містить інформації про тип зафіксованого транспортного засобу (сідловий тягач, контейнеровоз, вантажний самоскид тощо) та взагалі не містить інформації щодо напівпричепа, що ставить під сумнів врахування вказаного критерію при встановленні факту перевищення встановлених законодавством габаритних норм.
Орім того, у постанові серії АВ № 00003796 від 24.12.2024 зазначено про порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху. Поряд з цим, пункт 22.5 Правил дорожнього руху складається з 3 (трьох) підпунктів, які стосуються обмежень таких параметрів, як зовнішні габарити (підпункт а), фактична маса (підпункт б) та навантаження на вісь (підпункт в). Разом із цим, у Постанові не зазначено та не конкретизовано, який саме підпункт пункту 22.5 Правил дорожнього руху порушив позивач, а отже, фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, оскільки Постанова не містить чіткого визначення підпункт пункту 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідач під час розгляду справи не обґрунтував належними та допустимими доказами факту перевищення позивачем нормативів, встановлених підпунктом «б» пункту 22.5 Правил дорожнього рух, а саме 40 тон, згідно з належною класифікацією комбінованого транспортного засобу, рух якого зафіксовано, та який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем із контейнеровозом.
Колегія суддів враховує, що адміністративне правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано в автоматичному режимі у Порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт».
Водночас, зазначене не обмежує посадову особу Уктрансбезпеки у реалізації повноважень, передбачених пунктом 4 розділу ІІ Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 №512 (далі Інструкція №512), у тому числі щодо встановлення під час опрацювання матеріалів отриманого інформаційного файлу повноти інформації про зафіксований транспортний засіб та наявності фактичних даних учинення адміністративного правопорушення, ознаки якого зафіксовані на фотознімках, відеозаписі (за наявності) в інформаційному файлі.
Відповідно до абзацу шостого пункту 2 розділу ІІ Інструкції №512 під час опрацювання інформаційних файлів уповноважена посадова особа оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з положеннями пункту 4 розділу ІІ Інструкції опрацювання матеріалів інформаційного файлу здійснюється в один або два етапи (рівні) залежно від наявності та повноти інформації про зафіксований транспортний засіб або про особу, яка притягається до відповідальності, а також оцінки інших матеріалів інформаційного файлу у справі про адміністративне правопорушення.
На першому етапі (рівні) за результатами опрацювання матеріалів інформаційного файлу уповноважена посадова особа у разі потреби додаткової перевірки фактичних даних учинення адміністративного правопорушення, відсутності достовірної та/або повної інформації щодо зафіксованого транспортного засобу, особи, яка притягається до відповідальності, постанову не виносить, а матеріали адміністративної справи невідкладно передає з використанням засобів системи на другий етап (рівень) іншій уповноваженій посадовій особі із зазначенням підстав передання для продовження їх розгляду шляхом детального опрацювання та уточнення наявних матеріалів інформаційного файлу, іншої інформації стосовно транспортного засобу та особи, яка притягається до відповідальності, отриманої із системи, з подальшим прийняттям відповідного рішення (підпункт 2 пункту 5 розділу ІІ Інструкції №512).
Згідно з пунктом 6 розділу ІІ Інструкції №512 на другому етапі (рівні) уповноважена посадова особа опрацьовує не пізніше 2-х місяців з дня вчинення правопорушення, передані на розгляд з першого етапу (рівня) матеріали інформаційного файлу, аналізує їх та у разі потреби уточнює необхідні відомості для прийняття рішення у справі шляхом отримання інформації відповідно до законодавства та за результатами опрацювання приймає одне із рішень, передбачених у цьому пункті, у тому числі щодо закриття провадження у справі без винесення постанови з унесенням відповідної інформації до системи та накладенням кваліфікованого електронного підпису за наявності хоча б однієї з обставин, визначених статтею 247 КУпАП.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП.
Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АВ № 00003796, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП, прийнята без всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи та відповідного їм нормативно правового регулювання, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.
Згідно з ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до положень ст.317 КАС України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Поряд з цим, статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, то на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень-відповідача судовий збір в сумі 3028,00 грн. а саме -1211,20 - судовий збір за подання позовної заяви та 1816,80 грн. - апеляційної скарги.
Визначаючись щодо клопотання представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн., то колегія суддів зазначає таке.
Положеннями частини першої статті 139 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з положеннями ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частинами 6, 7 ст. 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Компенсація витрат на правову допомогу може бути проведена тільки у тих випадках, якщо вона полягала в участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді - в межах судового розгляду справи.
Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Вирішуючи питання щодо пов`язаності витрат з розглядом справи та пропорційності розміру наданих послуг, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються положеннями КАС України та іншими законами.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому   законом   порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що представником позивача, адвокатом Данищук В.В. підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу  надано:
- ордер адвоката Данищука В.В.;
- договір від про надання правничої допомоги №33 від 06 лютого 2025 року;
- додаток до договору від про надання правничої допомоги №33 від 06 лютого 2025 року з найменуванням наданих послуг;
- довідка (квитанція) про отримання коштів за договором від про надання правничої допомоги №33 від 06 лютого 2025 року.
Всього витрат 8000,00 грн. 
Колегія суддів зауважує, що постанові від 24.01.2019 у справі  № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Таким чином, зважаючи на предмет спору, заявлені позовні вимоги, а також зміст позовної заяви, суд вважає, що даний спір є типовим та не потребує глибокого правового аналізу та дослідження, а відтак і часових затрат. По даній категорії справ є стала судова практика, а тому адвокату, який надавав правову допомогу позивачу не потрібно вивчати додаткові джерела права, оскільки він не міг бути необізнаним у законодавстві, яким регулюється спір у даній справі.
Вивчення та правовий аналіз матеріалів у типовій справі для професійного досвідченого адвоката, наслідками чого є більш технічний підхід (викладення фактичних обставин справи та посилання на відповідні норми, з чого фактично і складається наявні в матеріалах справи відзиви на апеляційні скарги, без проведення складного та глибокого правового аналізу у їх відповідному взаємозв`язку та, як наслідок, відповідні висновки), не вимагали за висновком суду великого обсягу аналітичної роботи та затрат часу, з огляду на що розмір таких витрат також підлягає зменшенню.
Отже, з огляду на те, що предметом даного спору, є справа незначної складності, колегія суддів вважає, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною в порівнянні з фактично виконаним об`ємом роботи, тому суд апеляційної інстанції виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 5000,00 грн.
Враховуючи викладене у сукупності, а також фактичний об`єм виконаної роботи та її незначну складність, суд вважає, що розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу у розмірі 5000 грн. за всіма визначеними у акті прийому-передачі виконаних робіт складовими професійних правничих послуг.
При цьому, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області скасувати.
Прийняти нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії АВ №00003796 від 24.12.2024 та на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області (ЄДРПОУ 39816845) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати за оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн. та за оплату судового збору в загальному розмірі 3028 грн. 00 коп.
  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.