ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/4216/23                        Головуючий суддя І інстанції Федорова О. В.
Провадження № 22-ц/818/206/25                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року                                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання        Холод М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 червня 2024 року, по справі № 645/4216/23, за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
АТ «Кредобанк» через свого представника – адвоката Павленка С.В. звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № іро21084 від 24.03.2021 року в розмірі 561633,25 грн., яка складається з: 488246,62 грн. заборгованість за кредитом та 73386,63 грн. заборгованість по процентам, а також судові витрати по справі.
В обґрунтування позову посилається на те, що 24.03.2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № іро21084, відповідно до якого позивач зобов`язувався надати у власність відповідача грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язувався використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. 
Відповідно до умов Договору позивач видає позичальнику кредит у розмірі 618800,00 грн. строком до 23.10.2024 року на наступні цілі: нерухомість в кредит (ВР)(621312) за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, з моменту видачі кредиту проценти підлягають сплаті за фіксованою процентною ставкою, а саме: 10% річних – з 24.03.2022 року до 23.03.2023 року; 14% річних – з 24.03.2023 року до 31.03.2024 року. Пунктом 3.13. договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною р. 3 Договору, з моменту видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. 
Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № іро21084 від 24.03.2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 24.03.2021 року укладено Договір іпотеки № 3949. Позивач виконав умови договору належним чином та надав відповідачу 24.03.2021 року кредит на суму 618800,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером та випискою про рух коштів по рахунку відповідача. 
Однак, в період дії договору відповідачем було допущено прострочення зобов`язання по погашенню основної суми кредиту та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим за ОСОБА_1 виникла прострочена заборгованість. 
Таким чином, ОСОБА_1 не повернула в повному обсязі АТ «Кредобанк» кредитні кошти, чим остання порушила зобов`язання за кредитним договором № іро21084 від 24.03.2021 року, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 08.05.2023 р. в загальному розмірі 561633,25 грн., яка складається з: 488246,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 73386,63 грн. - заборгованість за відсотками. 
Позивач 25.05.2023 року звернувся до відповідача з досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань Кредитним договором, проте відповідач не вчинила дій, спрямованих на погашення заборгованості. 
На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Кредобанк». Також, позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 8424,50 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 56163,32 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 червня 2024 року позов АТ «Кредобанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №іро21084 від 24.03.2021 в розмірі 561633 грн 25 коп., яка складається з 488246,62 грн – заборгованість за тілом кредиту, 73386,63 грн – заборгованість за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» витрати по сплату судового збору в сумі 8424,50 грн 50 коп. 
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції вказав наступне.
 Судом встановлено, що 24.03.2021 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № іро21084, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 618 800,00 грн. на строк до 23.10.2024 року. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не виконується зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту.
Суд погоджується із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, що загальна сума заборгованості відповідача становить 561 633,25 грн., та складається з: 488 246,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 73 386,63 грн - заборгованість за відсотками.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з квітня 2022 року по 25 січня 2024 року не проживала та не перебувала за зареєстрованою адресою в м.Харкові, тому не отримувала жодних вимог позивача про погашення заборгованості у досудовому порядку.
Вказує, що з метою врегулювання спірної ситуації зверталась до АТ «Кредобанк» 11.03.2024 року, проте вони не дійшли згоди щодо умов реструктуризації заборгованості за договором кредиту.
Зауважує, що порушення фінансового зобов`язання сталося виключно внаслідок введення бойових дій в м.Харкові, що унеможливило роботу всіх органів держави, включаючи банківські установи, та внаслідок її переїзду в більш безпечне місце разом з батьком та знаходження за місцем роботи ОСОБА_1 на простої.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Кредобанк» – адвокат Павленко С.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що позивач неодноразово посилається на порушення банком пункту 9.1 Кредитного договору проте дані доводи є надуманими оскільки до умов кредитного договору не вносилися зміни та кредитний договір залишається чинним до повного його виконання сторонами.
Доводи відповідача про звільнення від відповідальності за нараховану неустойку є помилковим, оскільки в даному випадку неустойка та будь-які штрафні санкції не нараховувались та не були стягнуті в судовому порядку.
Вважає, що посилання відповідача на наявність обставин непереборної сили не можуть свідчити про те, що дані обставини впливають на можливість відповідача виконувати зобов`язання. Крім того, з моменту початку повномасштабного вторгнення вже минуло більше 2 років, з лютого 2022 року відповідачем взагалі не виконувались умови кредитного договору.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, та відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України  перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
       
Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.

У статті 525 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Судом відповідно до наявних у справі доказів безспірно встановлено, що 24.03.2021 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № іро21084, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику – відповідачці у справі кредит в сумі 618 800,00 грн. на строк до 23.10.2024 року. 
Відповідно до п. 1. Кредитного договору Банк зобов`язався надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим Кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені цим Кредитним договором.
Згідно п. 2.4. Кредитного договору кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання.
З матеріалів справи вбачається, що Банк свої зобов`язання за Кредитним договором № іро21084 від 24.03.2021 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 618 800,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 15871656 від 24.03.2021 року та випискою по особовим рахункам відповідача за період з 24.03.2021 року по 08.05.2023 року. 
Відповідно до умов Договору Банк видає позичальнику кредит у розмірі 618800,00 грн. строком до 23.10.2024 року на наступні цілі: на нерухомість в кредит (ВР)(621312) за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач, в свою чергу, не виконала своїх договірних зобов`язань, внаслідок чого станом 08.05.2023 року утворилась заборгованість за кредитом в загальній сумі 561633,25 грн., яка складається з 488246,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 73386,63 грн. - заборгованість за відсотками.
Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, з моменту видачі кредиту проценти підлягають сплаті за фіксованою процентною ставкою, а саме: 10% річних – з 24.03.2022 року до 23.03.2023 року; 14% річних – з 24.03.2023 року до 31.03.2024 року. 
Пунктом 3.13. договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною р. 3 Договору, з моменту видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. 
За пунктом 4.1. Договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни) передбачені цим Кредитним договором та/або додатками до нього. Якщо кредит видано після 15-го числа поточного місяця, перший платіж по поверненню кредити здійснюється позичальником не пізніше останнього робочого дня наступного місяця.

Звертаючись до суду з позовом, позивачем АТ «Кредобанк» надано суду копію досудової вимоги від 25.05.2023 року, адресованої ОСОБА_1 , щодо дострокового повернення отриманого у банку кредиту та докази відправлення її боржнику поштою (а.с. 34-35).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц зазначила, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про споживче кредитування", суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано».
Колегія суддів відповідно до вказаних правових висновків касаційного суду перевірила доводи скарги щодо відсутності досудової вимоги банку про погашення поточної заборгованості та встановила, що визначений в умовах договору кредиту порядок направлення досудової вимоги банку за вказаної у договорі адресою відповідачки – був банком дотриманий. Натомість відповідачка не повідомила банк про свою відсутність за вказаною у договорі адресою, тому колегія суддів вважає, що узгоджений сторонами порядок досудової вимоги про стягнення заборгованості був дотриманий, усі негативні наслідки від недобросовісної поведінки позичальника, яка не повідомила банк про зміну своєї адреси – покладаються на неї.
Встановивши вищевказані обставини про порушення умов договору кредиту та обґрунтованість розрахунку про розмір заборгованості, суд першої інстанції відповідно до вказаних норм матеріального права правильно стягнув заборгованість, розмір якої відповідачкою не оспорюється. Спір щодо реструктуризації не був предметом позову, який розглянув суд першої інстанції, тому відповідно до ст. 367 ЦПК України колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги. 

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 14 квітня 2025 року.
Головуючий –                                                         В.Б. Яцина.

Судді -                                                                                        Ю.М.Мальований.
                                                                      
       О.Ю.Тичкова.