Номер провадження: 22-ц/813/3522/25 
Справа № 947/25413/23
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                 Сегеди С.М.,
суддів:                 Драгомерецького М.М.,
Комлевої О.С., 
               за участю:
               секретаря Козлової В.А.,
               представника          ОСОБА_1 - адвоката Ростомова Г.А.,
               представника ПАТ АБ «Південний» - Самойлюка Д.Г.,
               
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ростомова Гранта Артуровича на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року, ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
                                              встановив:

14.08.2023 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк (далі - ПАТ АБ) «Південний» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № AF2022-00700 від 09.02.2022 року в сумі 398 313,54 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 09.02.2022 року між ПАТ КБ «Південний» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № AF2022-00700, відповідно до умов якого ПАТ АБ «Південний»надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти згідно Графіку повернення не пізніше 31.01.2023 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 15% річних (орієнтовна реальна річна процентна ставка 75.16%).
Посилаючись на те, що внаслідок взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у відповідача перед ПАТ АБ «Південний»виникла заборгованість, яка станом на 07.08.2023 року складає 398 313,54 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 250 000,00 грн., за відсотками - 54 563,54 грн., за комісіями – 93 750,00 грн., позивач просив задовольнити його вимоги. 

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року позовні вимоги ПАТ АБ «Південний» були задоволені.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Південний» грошові кошти у сумі 398313,54 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № AF2022- 00700 від 09.02.2022 року, а саме в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту - 250 000,00 грн., за відсотками - 54 563,54 грн., за комісіями – 93 750,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 974,70 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн. (а.с.53-56).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 27.11.2023 року було відмовлено (а.с.94-95).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ростомов Г.А. ставить питання про скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення комісії, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.98-102). 

В решті заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року в апеляційному порядку не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Південний»  просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.112-118). 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення по справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач повністю довів перед судом свої позовні вимоги.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів, за виключенням стягнення відповідача на користь позивача суми комісій в розмірі 93 750 грн. 00 коп.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Як вбачається із тексту кредитного договору № AF2022-00700 від 09.02.2022 року сума кредиту у розмірі 250 000 грн. була отримана позичальником ОСОБА_2 на споживчі потреби (а.с.11), тобто вказаний кредит є споживчим.

Так, дійсно, у відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Разом із тим, добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 року у справі № 185/446/18, від 07.10.2020 у справі № 450/2286/16-ц).

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від
15.11.2016 року № 1734-VІІІ (далі – Закон).
Зазначений Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
За правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.
У відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. 
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі № 755/11636/21, від 08.02.2023 року у справі № 168/349/20, та постанові Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 755/9486/21.

Крім того, відповідно до п.п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).
Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві.
Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп\2011).
Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу.
Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.

Таким чином, умови кредитного договору № AF2022-00700 від 09.02.2022 року щодо обов`язку позичальника сплати кредитодавцю комісій, в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією у розмірі 93 750,00 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалене судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити і ухвалити постанову, якою оскаржуване рішення суду змінити, виключивши із його резолютивної частини стягнення з відповідача на користь позивача суми комісій в розмірі 93 750 грн. та розподілення між сторонами судових витрат.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 250000 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 54 563,54 грн. слід залишити без змін.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ПАТ АБ «Південний» на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 406,25 грн. (а.с.106, 110).

Керуючись 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391  ЦПК України, апеляційний суд,
           ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ростомова Гранта Артуровича задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року змінити.
Доповнити 1-й абзац резолютивної частини заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року словами: «частково».
Викласти 2-й абзац резолютивної частини заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року наступним чином:
Стягнути з  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», код ЄДРПОУ: 20953647, грошові кошти у сумі 304 563,54 (триста чотири тисячі триста тринадцять гривень 54 копійки) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № AF2022- 00700 від 09.02.2022 року, а саме в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту - 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок), за відсотками - 54 563,54 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят три гривні 54 копійки). У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» до ОСОБА_1 про стягнення комісії за кредитом у розмірі 93 750,00 грн. - відмовити.
Викласти 3-й абзац заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року наступним чином:
Стягнути з  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», код ЄДРПОУ: 20953647, судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 4 568,25 (чотири тисячі п`ятсот шістдесят вісім гривень 25 копійок), а також витрати на правничу допомогу у розмірі 764,60 (сімсот шістдесят чотири гривні 60 копійок).
В іншій частині заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», код ЄДРПОУ: 20953647, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 406,25 (одна тисяча чотириста шість гривень 25 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 14.05.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда

       М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева