УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/13830/24                 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А. 
Категорія 70                 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б., Григорусь Н.Й. 
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/13830/24 за позовом ОСОБА_1 до   ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А. 
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 100 % прожиткового мінімуму до досягнення нею 23-х років за умови продовження нею навчання.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є повнолітньою донькою ОСОБА_2 . Вказувала, що відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає. Вона є студенткою IV курсу за денною формою навчання Фахового коледжу будівництва, архітектури та дизайну Поліського національного університету. У зв`язку з тим, що вона навчається на денній формі навчання, тому не має самостійного джерела доходу, який покривав би її витрати, пов`язані з навчанням. 
Зазначала, що їй потрібна матеріальна підтримка з боку відповідача для забезпечення необхідних умов для навчання, проживання та інших витрат, пов`язаних з її утриманням. Заявлений у позові розмір аліментів вона вважала мінімально необхідним для її утримання, та відповідач може забезпечити виплату аліментів у вказаному нею розмірі.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку), починаючи з 17.09.2024 року, та до закінчення навчання ОСОБА_1 , але не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач не обґрунтувала та не надала суду першої інстанції відповідних доказів потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, так як є одержувачем освіти за державним замовленням. Вважає, що позивач не надала доказів у потребі матеріальної допомоги саме у зв`язку з навчанням через відсутність такої потреби.
Вказує, що довідка Поліського національного університету від 16.08.2024 року №190 свідчить, що ОСОБА_1 навчається на IV курсі за денною формою навчання ВСП «Фаховий коледж будівництва, архітектури та дизайну Поліського національного університету» м. Житомира за рахунок коштів державного бюджету.
Вважає, що позивач не позбавлена можливості отримувати в університеті стипендію, матеріальну допомогу та заохочення. Так, відповідно до «Положення про при значення стипендій здобувачам вищої освіти Поліського національного університету», які навчаються за державним замовленням за денною формою здобуття освіти, з метою підвищення життєвого рівня та заохочення за успіхи у навчанні, участь у громадській, спортивній і науковій діяльності може бути надано матеріальну допомогу та заохочення. 
Також звертає увагу, що Богунським районним судом м. Житомира визначений розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 у 1/6 частини від доходу відповідача, але суд не взяв до уваги те, що він офіційно не працює.
Вказує, що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Зазначає, що на даний час він знаходиться в дуже важкому матеріальному становищі, не працевлаштований, будь-який дохід наразі відсутній. На його утриманні знаходиться дружина ОСОБА_3 та їх спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дружина не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує тільки соціальні виплати у розмірі – 860,00 грн. Також продовжує сплачувати аліменти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Вказує, що особистого житла не має, проживає зі своєю родиною в квартирі, яка належить його матері ОСОБА_6 . Його мати також потребує матеріальної допомоги, оскільки знаходиться вже на пенсії за віком.
Також несе витрати за відвідування дошкільного навчального закладу дитини ОСОБА_4 , кожного місяця це становить 1 740,37 грн. Згідно виконавчого листа №295/14296/23 від 16.09.2024 року з нього на користь ОСОБА_7 стягуються витрати на правничу допомогу у розмірі 4 539,75 грн, а також неустойка за прострочення сплати аліментів у розмірі – 28 260,28 грн.
Тому вважає, що рішення Богунського районного суду м. Житомира про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання є необґрунтованим, оскільки ст. 199 СК України передбачає утримання дитини, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а батьки надають за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. При цьому зазначає, що вона не має самостійного джерела доходу, який покривав би її витрати, пов`язані з навчанням, працевлаштування може вплинути на її успіхи та досягнення в навчанні. Для того, щоб забезпечити їй належний рівень життя та соціального розвитку, мама фінансово утримує її, на виховання та забезпечення вона витрачає всі свої кошти, а це в свою чергу говорить про те, що мати не в рівних умовах з апелянтом. Щодо доводів відповідача, що його мати пенсіонерка та потребує матеріальної допомоги, вказує, що сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання – стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тому утримання своєї матері пенсійного віку – право відповідача та його моральний обов`язок. Наявність виконавчого листа по справі №295/14296/23 від 16.09.2024 року, згідно якого стягуються кошти за прострочення сплати аліментів, може свідчити лише про той факт, що відповідач ухилявся від сплати аліментів та від виконання свого батьківського обов`язку. Довідки про відсутність доходів можуть лише стверджувати той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований, адже як зазначено у відзиві, утримує не лише свою дружину з донькою, але й свою матір. Також у відповідача наявні кошти нести витрати за відвідування дошкільного закладу та сплачувати аліменти, що суперечить твердженню про відсутність доходів.
Перевіривши законність  та  обґрунтованість  рішення  суду  першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 24.05.2006 (а.с.4).
Відповідно до довідок №190 від 16.08.2024 та №504 від 04.03.2025 року, які видані Фаховим коледжем будівництва, архітектури та дизайну Поліського національного університету, ОСОБА_1 навчається на IV курсі за денною формою навчання за рахунок коштів державного бюджету. В коледжі навчається з 01.09.2021 до 30.06.2025 (а.с.5,61).
ОСОБА_2 09.07.2021 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , що вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 09 липня 2021 року (а.с.17), та у них народилась дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 18.01.2022 року (а.с.18).
Згідно з інформацією, наданою ОСОБА_2 Богунським відділом державної виконавчої служби у місті Житомирі від 14.11.2024 №174546, та від 12.11.2024 №173540, на виконані у відділі перебуває виконавче провадження, зареєстроване в Автоматизованій системі виконавчих проваджень за №75814352, з примусового виконання виконавчого листа №295/14296/23 від 16.09.2024, виданого Богунським районним судом м. Житомира щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 4 539,75 грн. витрат на правничу допомогу. Також, перебуває виконавче провадження №75814485 з примусового виконання виконавчого листа №295/14296/23 від 16.09.2024, виданого Богунським районним судом м. Житомира щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 28 260,28 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В рамках виконавчого провадження №75814352 на депозитний рахунок відділу 16.09.2024 надійшли кошти в сумі 1 500,00 грн; 24.10.2024 надійшли кошти в сумі 1 000,00 грн. В рамках виконавчого провадження №75814485 на депозитний рахунок відділу 16.09.2024 надійшли кошти в сумі 500,00 грн; 24.10.2024 надійшли кошти в сумі 500,00 грн. Також в рахунок погашення заборгованості зараховано квитанції боржника, згідно з якими 11.07.2024 поштовим переказом направлено кошти в сумі 2 000,00 грн. та 20.08.2024 поштовим переказом направлено кошти в сумі 3 000,00 грн. Залишок заборгованості на користь ОСОБА_7 по виконавчому провадженню №75814352 складає 2 448,83 грн. без урахування виконавчого збору; по виконавчому провадженню №75814485 складає – 22 578,45 грн. без урахування виконавчого збору. Також, на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист №295/13853/18, виданий Богунським районним судом міста Житомира 03.04.2019, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів в розмірі 1/3 частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.10.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Станом на 12.11.2024 за ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів по вказаному виконавчому листу відсутня. Протягом 2024 року ОСОБА_2 сплачено на користь ОСОБА_7 аліментів: січень 2024 року – 3 200,00 грн., лютий 2024 року – 3 200,00 грн., березень 2024 року – 3 200,00 грн., квітень 2024 року – 3 200,00 грн., травень 2024 року – 3 200,00 грн., червень 2024 року – 2 000,00 грн., липень 2024 року – 1 800,00 грн., серпень 2024 року – 1 800,00 грн., вересень 2024 року – 1 700,00 грн., жовтень 2024 року – 1 700,00 грн., листопад 2024 року – 1 700,00 грн. (а.с.24-25, 27).
Відповідно до довідки Житомирського дошкільного навчального закладу №63 від 12.11.2024, дитина ОСОБА_2 –  ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад з 10.09.2024 по теперішній час. Плату за харчування дитини у вересні місяці нараховано у сумі 1 227,60 грн, у жовтні 512,77 грн. Загальна сума нарахованої батьківської плати складає 1 740,37 грн. Оплата за харчування здійснена в повному обсязі (а.с.26).
Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11.11.2024, ОСОБА_2 у серпні 2023 року отримав дохід у сумі 20 186,00 грн., у квітні 2024 року – 2,73 грн., у червні 2024 року – 125,59 грн. Інформація про інші доходи відсутня (а.с.28).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11.11.2024, дружина ОСОБА_2 – ОСОБА_3 у період з липня 2023 року по червень 2024 року отримувала доходи у виді соціальної допомого у сумі 860,00 грн. щомісячно, у листопаді 2024 року отримала дохід у сумі 6 832,29 грн. від надання земельної ділянки в оренду. Інформація про інші доходи відсутня (а.с.29-30).
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2024, за ОСОБА_10 право власності на нерухоме майно не зареєстроване (а.с.31).
Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач сплачує аліменти на іншу малолітню дитину, на його утриманні перебуває інша родина – дружина та малолітня дитина, щодо нього здійснюються виконавчі провадження про стягнення заборгованості, офіційно підтверджених доходів та зареєстрованого за ним майна відповідач не має, позивач навчається за кошти державного бюджету.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання своєї повнолітньої доньки, на період її навчання, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Разом з тим, із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), погодитись не можна з огляду на наступне.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Аналогічний висновок по застосуванню ст. 199 СК України міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не досягла 23 років, продовжує навчання у Фаховому коледжі будівництва, архітектури та дизайну Поліського національного університету, не працює (доказів іншого суду не надано), навчається на денній формі за рахунок коштів державного бюджету, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Отже, повнолітня ОСОБА_11 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992, статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що  Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Встановленим є той факт, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати батьки, в тому числі і відповідач.
Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітню доньку, яка продовжує навчатися, суд першої інстанції не встановив наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_2 у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітньої дочки та врахував, що відповідач на даний час не працює, однак є працездатним, та надав суду докази на підтвердження своєї неспроможності сплачувати аліменти на повнолітню дитину в заявленому позивачем розмірі.
Колегія суддів підкреслює, що матеріали справи не місять відомостей про те, чи у доньки сторін існує будь-який дохід, чи має вона можливість працювати у зв`язку із денною формою навчання.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів.
Проте, визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідача на доньку, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, колегія суддів вважає дещо завищеним з огляду на таке.
Так, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Згідно ч. ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановлено, що позивач продовжує навчання Фаховому коледжі будівництва, архітектури та дизайну Поліського національного університету, проте доказів на підтвердження вартості інших витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу тощо), позивач не надала.
Досліджуючи такий критерій як матеріальне становище платника аліментів, колегія суддів зауважує, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист №295/13853/18, виданий Богунським районним судом міста Житомира 03.04.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів в розмірі 1/3 частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.10.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Заборгованість за виконавчим листом відсутня. Відповідач частково погашає борг у інших виконавчих провадження. Також відповідач сплачує кошти за харчування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у дошкільному навчальному закладі.
Відповідач офіційно не працевлаштований. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11.11.2024, ОСОБА_2 у серпні 2023 року отримав дохід у сумі 20 186,00 грн., у квітні 2024 року – 2,73 грн., у червні 2024 року – 125,59 грн. Інформація про інші доходи відсутня. Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2024 року, за ОСОБА_10 право власності на нерухоме майно не зареєстроване.
Зокрема, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що відповідач сплачує аліменти на іншу малолітню дитину, на його утриманні перебуває інша родина – дружина та малолітня дитина, в зв`язку з чим він не має матеріальної змоги сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки свого доходу (заробітку).
Суд зауважує, що відповідач жодними доказами не підтвердив, що його мати ОСОБА_6 , яка є пенсійного віку, перебуває на його утриманні.
Відтак, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, відсутність доказів спроможності надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, враховуючи бюджетну форму навчання ОСОБА_1 , а також виходячи із реалій сьогодення та забезпечення балансу інтересів як одержувача, так і платника аліментів, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на повнолітню доньку сторін у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно є дещо завищеним та вважає за необхідне зменшити цей розмір до 1/8 щомісячно, таким чином частково задовольнивши апеляційну скаргу.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. Малозначними є справи про стягнення аліментів (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1/6 частини до 1/8 частини.
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року.

Головуючий Судді