УХВАЛА
 
29 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 275/1710/23
провадження № 61-5456ск25
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                        
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф», товариства з обмеженою відповідальністю «Сешвілс Ектів» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Коростишівський завод «Реммашторф», ТОВ «Сешвілс Ектів» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 318 590,00 грн.
 
Брусилівський районний суд Житомирської області рішенням від 26 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув  з ТОВ «Сешвілс Ектів» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 132 640,00 грн, 54 000,00 грн компенсації за невикористану відпустку та 89 590,00 грн середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати. Вирішив питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Житомирський апеляційний суд постановою від 13 січня 2025 року рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2024 року скасував та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнув із ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 63 125,53 грн (вказана сума визначена з вирахування податків та обов`язкових платежів) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 40 000,00 грн (вказана сума визначена без урахування податків та обов`язкових платежів). Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
12 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду  від 13 січня 2025 року.
 
Верховний Суд ухвалою від 24 лютого 2025 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 січня 2025 року у цій справі.
 
23 квітня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 січня 2025 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з урахуванням такого.
 
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
 
У силу вказаної імперативної норми процесуального права повторне касаційне оскарження судового рішення заборонено, а тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити. 
 
Таке процесуальне обмеження, передбачене пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України щодо повторної подачі касаційної скарги після відмови у відкритті касаційного провадження на те саме судове рішення, є загальним для всіх суб`єктів, що узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а відтак не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Отже, враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_1 вже звертався до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 січня 2025 року, за результатом розгляду якої судом касаційної інстанції постановлено ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, відсутні правові підстави для розгляду повторно поданої ОСОБА_1 касаційної скарги на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 січня 2025 року, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 січня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф», товариства з обмеженою відповідальністю «Сешвілс Ектів» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                      А. І. Грушицький
 
І. В. Литвиненко

Є. В. Петров