28.05.25
22-ц/812/968/25
Єдиний унікальний номер судової справи: 945/2834/23
Номер провадження: 22-ц/812/968/25 Суддя-доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О.С.,
за участю: представника позивача - адвоката Солонинки С.П., представника відповідача – адвоката Бондаренко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 , подану в його інтересах 
адвокатом Солонинкою Світланою Петрівною
на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Шаронової Н.О. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
в с т а н о в и л а:

23 листопада 2023 року адвокат Солонинка С.П., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позов обґрунтовано тим, з 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2023 року розірвано.
У період подружнього життя народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття та на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 20 грудня 2022 року і до досягнення дитиною трьох років. 
01 червня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 у зв`язку з чим змінився його сімейний стан. 
До того ж на утриманні позивача перебуває його непрацездатний батько ОСОБА_7 , який є пенсіонером, потребує фінансової підтримки та додаткових витрат на лікування.
Позивач вказує на те, що з 2019 року він знаходиться на військовій службі та перебуває у зоні бойових дій, у зв`язку з чим постійно несе значні витрати на захист та забезпечення власного життя від загибелі і збереження здоров`я, а також на підтримку побутових потреб під час проходження військової служби.
Між тим, відповідачка ОСОБА_2 на даний час з 04 серпня 2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 . 
При цьому, будь - якої інформації, щодо витрат відповідачкою аліментів, що сплачує позивач на сина, вона не надає, що дає підстави вважати про нецільові витрати відповідачем цих коштів.
Посилаючись на вказані вище обставини, а саме - на зміну свого матеріального та сімейного стану, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що визначений рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2023 року та стягувати з нього: на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/12 частин усіх видів доходів, щомісячно, до досягнення дитиною - сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. 
У відзиві на позов, ОСОБА_2 не заперечувала проти вимог щодо зменшення розміру аліментів на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_9 трирічного віку. Натомість просила відмовити у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання їх сина ОСОБА_10 , оскільки окрім аліментів, позивач іншим чином дитину не забезпечує.
У додаткових поясненнях, позивач вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилась донька - ОСОБА_11 , що свідчить про зміну його матеріального стану та відповідно потребує додаткових витрат, оскільки його дружина наразі є тимчасово непрацездатною.
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що визначений судом розмір аліментів на сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає вимогам сімейного законодавства, не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. При цьому, зменшення розміру аліментів, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці та вагітна, без доведення погіршення майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем, та суперечитиме інтересам дитини. Водночас, судом враховано, що позивач знаходиться на службі, а отже отримує дохід, а тому може утримувати своїх дітей. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позову в частині зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_10 . 
Також суд вважав необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню вимогу про зменшення розміру аліментів на утримання відповідачки ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що підтверджують погіршення його матеріального становища, що унеможливлює утримання ним його колишньої дружини - ОСОБА_2 до досягнення їхнім сином ОСОБА_9 трьох років.
Не погодившись з рішенням суду, адвокат Солонинка С.П., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано позицію відповідачки стосовно визнання нею вимог про зменшення розміру аліментів, яку вона зазначила у відзиві на позов. Також, судом проігноровано норму ч.1 ст. 82 СК України, оскільки не взято уваги укладання відповідачкою нового шлюбу, що на думку адвоката Солонинки С.П. є підставою для припинення права на утримання позивачем. При цьому, позивач вважає, що стягуваний розмір аліментів на дитину від першого шлюбу та колишню дружину у загальному розмірі 41,67 % від його доходу, порушує право позивача та членів його сім`ї на належне утримання. Разом з тим, позивач не відмовляється від обов`язку утримувати сина ОСОБА_10 , однак звертає увагу, що відповідно до статті 141 СК України, таким обов`язком наділена й відповідачка, а тому утримання сина є їх спільним обов`язком.
Також, представник позивача вказує на те, що судом не враховано народження доньки - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та перебування його дружини - ОСОБА_13 у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення дитиною трирічного віку, що також свідчить про зміну на матеріального становища позивача.
Крім того, адвокат Солонинка С.П. звертає увагу на те, що позивач є військовослужбовцем та наразі проходить службу в ЗСУ, що також потребує значних витрат (придбання засобів особистого захисту, військового одягу, засобів звязку, засобів технічного обслуговування автотранспорту та інше), у зв`язку з чим дохід позивача значно зменшується.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України).
Згідно статті 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що з 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2023 року розірвано.
Від подружнього життя, у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2023 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття та на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 20 грудня 2022 року і до досягнення дитиною трьох років. 
На підставі вказаного рішення суду 21 квітня 2023 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчі листи.
24 квітня 2023 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 71638618 та №71638761.
01 червня 2023 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .
Від подружнього життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_16 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька - ОСОБА_11 , що підтверджується копією про народження Серія НОМЕР_3 , актовий запис 240, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 22 серпня 2024 року.
З копії консультаційного висновку спеціаліста № 22 від 20 лютого 2025 року, долученого представником позивача до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_16 вагітна (вагітність 16 тижнів).
04 серпня 2023 року відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 і у зв`язку з реєстрацією шлюбу, змінила своє прізвище ОСОБА_17 на ОСОБА_14 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 .
Згідно довідки командира Військової частини НОМЕР_5 № 151 від 22 січня 2023 року, старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військові службі у військовій частині НОМЕР_5 АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки командира Військової частини НОМЕР_5 № 107 від 27 січня 2023 року, солдат за призовом ОСОБА_1 , дійсно в період зазначений у довідці, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Також матеріали справи містять копію пенсійного посвідчення батька позивача - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_6 . Вид пенсії - за вислугу років. Дата видачі - 25 вересня 2012 року.
Факт родинних відносин позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_7 підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 .
Відмовляючи у задоволенні позову в частині зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що розмір стягнутих аліментів на його утримання відповідає вимогам сімейного законодавства, не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. При цьому, зменшення розміру аліментів, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці та вагітна, без доведення погіршення майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем, та суперечитиме інтересам дитини. 
Між тим з таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на наступне.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Тож, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Водночас такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 (провадження № 61-10748 св 23), від 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23 (провадження № 61-5022св24).
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилався на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_16 , від якого народилася малолітня дитина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на те, що його дружина ОСОБА_16 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку, а тому є фактично непрацездатною та повністю знаходиться на його утриманні.
Враховуючи, що зміна сімейного стану та народження дитини є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів на користь ОСОБА_2 , а відтак наявні підстави для задоволення позову в цій частині.
За таких обстави, колегія вважає, що розмір стягнутих рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2023 року по справі № 490/5891/22 аліментів з позивача на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає зменшенню з 1/4 до 1/6 усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Вказаний розмір аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості, і разом із тим, буде співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Що стосується вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання відповідачки ОСОБА_3 , колегія суддів виходить з наступного.
Частини друга, четверта, шоста статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Право на аліменти у дружини (чоловіка) виникає як у період шлюбу, так і після його розірвання, а також якщо шлюб не був офіційно зареєстрований.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Сімейне законодавство України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).
Згідно із статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку.
Згідно із частинами першою, другою статті 76 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19 право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.
Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).
Як встановлено за матеріалами справи, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2023 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 20 грудня 2022 року і до досягнення дитиною трьох років. 
Позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, зокрема, на утримання колишньої дружини ОСОБА_2 , як на підставу задоволення позову зазначав, що наразі його сімейне та матеріальне становище значно змінилося, а тому сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі (1/6 частки) не має можливості у зв`язку з чим просив суд, зменшити їх розмір до 1/12 частки.
У відзиві на позов, відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала проти вимог щодо зменшення розміру аліментів на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_9 трьох річного віку. 
Судом встановлено, що з моменту ухвалення Центральним районним суду м. Миколаєва рішення суду від 30 січня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання колишньої дружини ОСОБА_2 дійсно відбулися зміни в сімейному стані позивача, зокрема 01 червня 2023 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя народилася донька - ОСОБА_11 .
Крім того, з копії консультаційного висновку спеціаліста № 22 від 20 лютого 2025 року, долученого представником позивача до матеріалів справи, вбачається, що дружина позивача - ОСОБА_16 вагітна (вагітність 16 тижнів).
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вирішуючи позов в цій частині безпідставно не врахував як зміну сімейного стану позивача так і визнання відповідачкою позову в цій частині. 
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що хоча на даний час син ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 й досяг трирічного віку, між тим з урахуванням обставин даної справи (звернення до суду з вказаним позовом - 23 листопада 2023 року) наявні підстави на зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь колишньої дружини - відповідачки ОСОБА_2 з 1/6 частки до 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходів), а відтак вимоги в цій частині підлягають задоволенню. 
За таких обставин, рішення суду на підставі п. п. 1,2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Солонинкою Світланою Петрівною - задовольнити.
Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити.
Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2023 року у справі № 490/5891/22 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Відкликати виконавчий лист № 490/5691/22, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 21 квітня 2023 року (виконавче провадження № 71638618). 
Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2023 року у справі № 490/5891/22 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на її утримання з 1/6 до 1/12 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трьох річного віку.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 29 травня 2025 року.