УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 квітня 2025 року 
м. Київ
справа № 753/5423/23
провадження № 51-1302 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , яка брала участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року стосовно особи, щодо якої закрито кримінальне провадження - ОСОБА_5 та виправданого ОСОБА_6 ,
установив:
Відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення, ухвалою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, задоволено змінену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 та частково задоволено змінену апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 . 
За результатами апеляційного розгляду вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року щодо ОСОБА_5 скасовано та кримінальне провадження стосовно нього закрито на підставі п. 41 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Щодо виправданого ОСОБА_6 апеляційний суд вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та призначення нового розгляду кримінального провадження стосовно останніх у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що апеляційний суд, переглядаючи вирок, зокрема, за апеляційною скаргою прокурора, в якій вона, не відмовляючись від доводів скарги прокурора окружної прокуратури щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, просила розглянути зміни до прохальної частини скарги та скасувати вирок (як щодо засудженого ОСОБА_5 так і до виправданого ОСОБА_6 ) і закрити кримінальне провадження щодо обох на підставі п 41 ч. 1 ст. 284 КПК України, проте апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу сторони обвинувачення частково, лише щодо засудженого ОСОБА_5 , що прокурор вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи касаційної скарги прокурора та долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на таке. 
Як убачається із змісту копії ухвали апеляційного суду, не погоджуючись із вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року, яким ОСОБА_5 , визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин, а ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього злочину, прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 оскаржили вирок в апеляційному порядку.
Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_4 та захисник змінили свої вимоги до апеляційного суду. 
Захисник ОСОБА_7 просив апеляційний суд закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. 
Прокурор, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції ОСОБА_4 , порушувала питання про скасування вироку повністю у зв`язку із безпідставною, на її думку, перекваліфікацією дій ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 190 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України й необґрунтованим виправданням ОСОБА_6 . За результатами апеляційного розгляду прокурор просила кримінальне провадження щодо цих осіб закрити на підставі п.  12 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність їх діяння.
Суд апеляційної інстанції, часткового дослідивши докази за клопотанням прокурора та з урахуванням змінених вимог, розглянув кримінальне провадження відповідно до ст. 404 КПК України, та погодився із оцінкою доказів наданою судом першої інстанції. Також, не встановивши, будь яких нових фактичних обставин, які б могли викликати сумніви щодо правильності висновку суду першої інстанції про відсутність складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_6 , апеляційний суд підтвердив ухвалений щодо останнього виправдувальний вирок. 
Крім того, погоджуючись із тим, що кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення - вчинення за попередньою змовою групою осіб, судом першої інстанції було виключено, апеляційний суд, зазначив, що дії ОСОБА_5 були правильно перекваліфіковані з ч. 2 ст. 190 КК України на ч. 1 цієї ж статті Кодексу. 
Зокрема встановив, що оскільки сума матеріальних збитків є меншою за суму, з якої настає кримінальна відповідальність відповідно до Закону України від 18.07.2024 №  3886-IX, апеляційний суд, керуючись п.  12 ч. 2 ст. 284 КПК України, ухвалив рішення про скасування вироку щодо ОСОБА_5 та закрив кримінальне провадження стосовно останнього, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Ухвалюючи своє рішення, апеляційний суд керувався вимогами ст. 417 КПК України, відповідно до яких, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
У касаційній скарзі прокурор зазначає, що з урахуванням внесених змін до прохальної частини апеляційної скарги щодо скасування вироку з підстав передбачених ст. 284 КПК України, апеляційний суд, на її думку, повинен був ухвалити рішення про повне скасування вироку суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження на підставі п.  12 ч. 2 ст. 284 КПК України щодо ОСОБА_5 і виправданого ОСОБА_6 .
Однак, такі доводи прокурора колегія суддів Касаційного кримінального суду вважає помилковими. 
Апеляційний суд, розглянувши змінені вимоги прокурора, встановив наявність підстав, передбачених ст. 284 КПК України та ухвалив рішення, відповідно до ст. 417 КПК України, яка передбачає можливість скасування лише обвинувального вироку. 
Відтак, виправдувальний вирок не може бути скасований апеляційним судом з підстав, визначених у статті 284 КПК України.
Тому, враховуючи наведе, ухвала Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року стосовно особи, щодо якої закрито кримінальне провадження - ОСОБА_5 та виправданого ОСОБА_6  постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
З касаційної скарги і копії ухвали апеляційного суду вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження прокурору за її касаційною скаргою належить відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , яка брала участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року стосовно особи, щодо якої закрито кримінальне провадження - ОСОБА_5 та виправданого ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                              ОСОБА_3