ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 р.	Справа № 520/16663/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/16663/24
          за позовом    ОСОБА_1  
          до   Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області         
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (надалі – ГУ ДМС України в Харківській області, відповідач), в якому просила суд:
- визнати дії ГУ ДМС у Харківській області щодо відмови у видачі довідки про реєстрацію особи ОСОБА_1 громадянином України його уповноваженому представнику протиправними;
- зобов`язати ГУ ДМС у Харківській області видати уповноваженому представнику Моджекву Ч.Ч. довідку про реєстрацію особи громадянином України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт покликався на те, що представник Моджекву Ч.Ч. з`явившись до ГУ ДМС України у Харківській області для отримання вказаної довідки отримав усну відмову посадової особи відповідача про видачу довідки. Наприкінці квітня 2024 представником Моджекву Ч.Ч. було отримано лист відповідача від 11.04.2024 № 6301.7-6305/63.3-24, за змістом якого повідомлялось, що ЗУ «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень.
Представник позивача стверджує, що має право на отримання від імені позивача будь-яких документів, оскільки заборони на отримання представником за довіреністю документів для довірителя чинним законодавством не встановлено.
Відповідач не погодився з доводами апелянта та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу – без задоволення.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
З 22 липня 2019 року, згідно з Указом Президента України від 22.07.2019 № 546/2019, позивача було прийнято до громадянства України, що підтверджується довідкою №11178 від 01.08.2019.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року по справі № 520/3203/22, що набрало законної сили,  визнано дії ГУ ДМС у Харківській області щодо відмови прийняти декларацію ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства протиправними. Зобов`язано ГУ ДМС у Харківській області прийняти декларацію ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства. На виконання вищевказаного рішення суду представником заявника – Тойка С.С. було подано до ГУ ДМС України у Харківській області декларацію ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства, підписану особисто заявником. 
Подана декларація ОСОБА_1 була прийнята відповідачем. 
Представником ОСОБА_1 – Тойка Станіславом Сергійовичем був отриманий лист ГУ ДМС України у Харківській області № 6301.7-3019/63.3-24 від 20.02.2024 року, в якому відповідач повідомляв про необхідність ОСОБА_1 з`явитися до ГУ ДМС у Харківській області для отримання довідки про реєстрацію особи громадянином України для подальшого документування паспортом громадянина України.
Представник Моджекву Ч.Ч. з`явившись до ГУ ДМС України у Харківській області для отримання вказаної довідки отримав відмову посадової особи відповідача про видачу довідки представнику ОСОБА_1 ..
Представником ОСОБА_1 – Тойка С.С. був направлений запит на адресу відповідача з ціллю отримання роз`яснення підстав, що слугували для відмови у видачі довідки про реєстрацію особи громадянином України ОСОБА_1 його офіційно уповноваженому представнику.
Представником ОСОБА_1 було отримано лист відповідача від 11.04.2024 року № 6301.7-6305/63.3-24, за змістом якого повідомлялось, що Законом України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень (затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215) визначено, що дії спрямовані на набуття/припинення громадянства України фізична особа вчиняє особисто або її законні представники. Таким чином, підсумував відповідач у своєму листі, Моджекву Ч.Ч. необхідно особисто з`явитися до ГУ ДМС України у Харківській області для отримання довідки про реєстрацію особи громадянином України для подальшого документування паспортом громадянина України.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач через свого представника за довіреністю звернувся до суду з відповідним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив того, що відповідач діяв в межах покладених на нього обов`язків та наданих повноважень.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Спірним у цій справі є право особи на отримання саме через свого представника за довіреністю в органах міграційної служби довідки  . 
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III (далі за текстом - Закон №2235-III, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2235-III, громадянство України – це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України – це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Відповідно до положень статті 238 Розділу 17 Цивільного кодексу України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Разом з тим, представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.
Суд звертає увагу на загальну специфіку процедури подання/отримання документів для набуття/оформлення громадянства України.
Зміст правочину який вчиняє ОСОБА_1 полягає у оформленні правового зв`язку між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. 
Відтак, відповідно до пункту 7 статті 24 Закону №2235-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо: видання особам, стосовно яких прийнято рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, та особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України.
Також відповідно до пункту 8 статті 25 Закону №2235-III Міністерство закордонних справ України, посольства та консульські установи України здійснюють такі повноваження: видають особам, стосовно яких прийнято рішення про встановлення належності до громадянства України, особам, які набули громадянство України, паспорти громадянина України для виїзду за кордон, тимчасові посвідчення громадянина України, довідки про реєстрацію осіб громадянами України.
Тобто, законодавець передбачив можливість отримання відповідної довідки не лише на території України, але й закордоном. 
Як передбачено пунктами 4- 5 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N215/2001 (далі – Порядок), заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні, - до районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України за місцем проживання особи; особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України за місцем реєстрації особи; особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи. 
Заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто.
За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява та інші документи з питань громадянства на прохання заявника можуть подаватися іншою особою або надсилатися поштою.
Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території Україні або про його постійне проживання за кордоном.
Тобто, участь представника за довіреністю повністю не виключається у процедурі оформлення громадянства України. 
Порядок ставить у пріоритет особисту участь фізичної особи у процедурі оформлення її громадянства України, разом з тим, допускає участь «іншої особи» за наявності поважних причин, що унеможливлюють особисту присутність заявника. 
Також, у пункті 92 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затвердженого Постановою КМУ №302 від 25.03.2015 зазначено, що у разі отримання паспорта законним представником/уповноваженою особою такою особою подається документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство, або документ, що посвідчує особу та підтверджує спеціальний статус.
Держава має дотримуватись принципу «належного урядування», що корелюється з статтею 19 Конституції України, (органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України).
Разом з тим, дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій є оціночним і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів. 
Розглядаючи відмову уповноваженого органу у видачі довідки про реєстрацію особи громадянином України представнику особи, суд має надавати оцінку дотримання балансу між правом заявника  на представництво його інтересів за довіреністю та регламентованістю процедури видачі довідки про реєстрацію особи громадянином України. 
Конституційним принципом є принцип верховенства права який закріплений у ст. 8 Конституції України, громадяни здійснюють свої права за принципом «дозволено все, що прямо не заборонено законом», а державні органи та їх посадові особи — за принципом «дозволено лише те, що прямо визначено законом».
Право позивача вчиняти правочини з уповноваження іншої особи на своє представництво – визначене Законом, разом з тим, жодне представництво не є абсолютним. 
Порядок отримання/видачі Довідки неповністю регламентовано, разом з тим зміст правовідносин з отримання/оформлення громадянства України вимагає особистої участі заявника.
З урахуванням зазначеного колегія суддів  погоджується з судом першої інстанції, що  для отримання довідки про реєстрацію особи громадянином України через представника за довіреністю позивач має також надати до уповноваженого органу особисте прохання про видачу Довідки його представнику за довіреністю та підтвердити поважність причин неможливості особистого власноручного отримання Довідки.
Позивачем/його представником за довіреністю до суду не було надано доказів, що до територіального органу ДМС України були надані відповідні документи, до суду зазначені документи також не надавались.  
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ДМС України в Харківській області діяло в межах покладених на них обов`язків та наданих повноважень. 
Посилання апелянта на  відсутність заборони  видачі довідки про реєстрацію особи громадянином України уповноваженому представнику особи колегія суддів вважає слушними, проте видача такої довідки можлива при наявності прохання заявника  про таку видачу.
Як наслідок, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року по справі №520/16663/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  15.05.2025.