Номер провадження: 22-ц/813/2485/25 
Справа № 509/5240/24
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.04.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря Булацевської Я.В.
учасники справи:
позивач– ОСОБА_1 
представник позивача – ОСОБА_2 
відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
представник відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_5 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рижков Олександр Олександрович
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Баженова Дмитра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 вересня 2024 року, ухвалену у складі судді Кириченка П.Л., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рижков Олександр Олександрович, про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання спільного сумісного майна подружжя; про поділ майна, що є спільним сумісним майном подружжя, про виключення майна із спадкування,-
встановив:
Короткий зміст заяви.
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси слухається цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рижков Олександр Олександрович, про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання спільного сумісного майна подружжя; про поділ майна, що є спільним сумісним майном подружжя, про виключення майна із спадкування.
При подані позову від позивачки до суду надійшла заява (клопотання) про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно:
-квартира однокімнатна, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
-комора № НОМЕР_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
-квартира трьохкімнатна, розташована за адресою: АДРЕСА_3 
є спільним сумісним майном подружжя, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , яке мало місце 24.07.2024 року, після його смерті виник спір щодо поділу майна..
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 вересня 2024 року заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково.
Накладено арешт на майно у вигляді: квартира однокімнатна, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншої частині відмовлено.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого висновку вказав, що предметом позову є нерухоме майно, яке перебуває на території села Лиманка Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області.
Нерухоме майно у вигляді квартири однокімнатної, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить померлому ОСОБА_6 на підставі рішення про державну реєстрацію №54256669 від 25.09.2020 року. Відомостей, щодо реєстрації нерухомого майна у виді комори №222, позивачка не надала.
Квартира трьохкімнатна, розташована за адресою: АДРЕСА_3 не є предметом розгляду даної справи.
З урахуванням предмету позову, наявності спору між сторонами, та з огляду на те, що між сторонами дійсно вбачається спір про визнання права власності, то існує реальна загроза не виконання можливого рішення суду, а тому суд вважає за необхідним задовольнити вимоги позивача стосовно застосування заходів забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на нерухоме майно у вигляді однокімнатної квартири, в частині іншого майна та заборони приватному нотаріусу вчиняти будь-які дії щодо оформлення на спадщину необхідно відмовити.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Трембач М.В., який діє в інтерсах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.09.2024 про забезпечення позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі заяву ОСОБА_1 від 04.09.2024 про забезпечення позову.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд першої інстанції поверхнево та спрощено підійшов до розгляду самої заяви про забезпечення позову, викладених у ній обставинах та посиланнях на певні події.
Судом не враховано, що однією з позовних вимог позивачем зазначено встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 з березня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачем ставить питання про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, у суді першої інстанції вирішується спір про спадкування позивачем спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 .
Не враховано судом і того факту, що 30.07.2024 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рижковим О.О. до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи за номером № 72772758, номер у нотаріуса 53/2024 та зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 122. Не застосування такого заходу забезпечення позову як «заборонити приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Рижкову Олександру Олександровичу вчиняти будь які дії щодо оформлення права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям у спадковій справі № 53/2024, реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи у Спадковому реєстрі № 72772758 після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 » призведе до того, що буде порушено право ОСОБА_1 на спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6 ..
Також не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Баженов Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 вересня 2024 року в частині накладення арешту на майно у вигляді: однокімнатної квартири розташованої: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 скасувати та винести нове рішення яким в задоволенні вимог викладених в заяві ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування своїх вимог зазначає,що судом першої інстанції оскаржувана ухвала прийнята з порушення процесуального та матеріального права.
Вказує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 шлюбні відносини були відсутні, а факт проживання однією сім`єю судом не встановлений та недоведений тому вважати спірне майно спільним майном подружжя не коректно.
В позовній заяві позивач ОСОБА_1 не підкріплюючи жодними доказами зазначає, що з березня 2019 року вона почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_6 в його квартирі розташованій в АДРЕСА_3 , яку він отримав в особисту власність на підставі договору дарування датованого 24/09/2020 р.
22.09.2022 року, як зазначає позивачка, вона із ОСОБА_6 , позиціонуючи його чоловіком, не надаючи суду доказів, придбали квартиру розташовану в АДРЕСА_1 . Право власності оформлювали на ОСОБА_6 . Питання щодо початкового оформлення права власності на квартиру в частках на кожного із них вони не ставили, оскільки мешкали однією сім`єю та мали намір реєструвати шлюб. Квартира купувалась за спільні гроші, а також на власні накопичення.
Таким чином, ОСОБА_1 намагається ввести суд в оману і в свою чергу суд, частково ухвалюючи заяву позивача про забезпечення позову фактично не розібрався з тонкощами справи та хронологією набування права власності загиблим ОСОБА_6 на зазначену вище квартиру.
Відповідно до наявних договорів та платіжних документів, квартиру розташовану в АДРЕСА_1 . було придбано для ОСОБА_6 його рідною сестрою ОСОБА_7 
Це підтверджується довідкою №1 від 09 жовтня 2018 року за вихідним номером 1-2018, яка підписана директором ТОВ “Західної будівельної інвестиційної групи” та скріплена печаткою.
Крім того, накладаючи арешт, суд не звернув увагу на спадкоємців та їх законні права.
Звертає увагу на те, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України (п. 21 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування»).
Щодо явки сторін
В судове засідання зявились представники сторін та надали суду пояснення .
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, оцінивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду в межах скарги та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Задовольнивши частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням предмету позову, наявності спору між сторонами, та з огляду на те, що між сторонами дійсно вбачається спір про визнання права власності, то існує реальна загроза не виконання можливого рішення суду, а тому суд вважає за необхідним задовольнити вимоги позивача стосовно застосування заходів забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на нерухоме майно у вигляді однокімнатної квартири, в частині іншого майна та заборони приватному нотаріусу вчиняти будь-які дії щодо оформлення на спадщину необхідно відмовити.
Апеляційний суд частково не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Позовними вимогами у вказаній справі є про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання спільного сумісного майна подружжя; про поділ майна, що є спільним сумісним майном подружжя, про виключення майна із спадкування, зокрема комори № НОМЕР_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Судом першої інстанції вірно встановлено про наявність спору щодо вказаного майна.
Апеляційний суд зазначає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
На даний час, власником об`єкту нерухомості - комори № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_6 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту та заборони на вчинення певних дій на спірне майно, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача – ОСОБА_1 .
Між сторонами існує реальний спір щодо нерухомого майна, яким є квартира однокімнатна, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та комора № НОМЕР_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 
Наявні ризики відчуження спірного майна третім особам, оскільки власник зазначеного об`єкту нерухомого майна, без дозвільних документів на будівництво, на земельній ділянці комунальної власності збудував житловий будинок та зареєстрував на нього право власності, порушуючи вимоги чинного законодавства України. Реєстрація права власності проведена, з метою створити формальні, документальні передумови для незаконного оформлення речового права на відповідний об`єкт, як на об`єкт нерухомого майна, що і відбулось у дійсності чим порушено інтереси територіальної громади м. Одеси, яка не може реалізовувати свої повноваження як власник відповідної земельної ділянки.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.
Права та інтереси позивача, про захист яких він просить суд, співвідносяться з майновими наслідками заборони відповідачу вчиняти дії щодо розпорядження спірним нерухомим майном, таким чином накладення арешту на спірне нерухоме майно, спрямоване на збереження цього майна.
З огляду на викладене, накладення арешту на спірне майно має логічний зв`язок з предметом позовних вимог, і такий захід може забезпечити ефективний захист прав або інтересів позивача у разі ухвалення рішення про задоволення позову.
Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обгрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.
Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду.
Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві ефективний захист його порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Тобто, крім того, що суд має дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, також об`єктом дослідження має бути така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Необхідність у забезпеченні вказаної позовної заяви шляхом накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна та заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з переходом права власності, щодо нього викликана тим, що його може бути відчужено на користь третіх осіб з послідуючою реєстрацією за ними права власності.
У зв`язку з цим, невжиття вищевказаних заходів забезпечення позову може ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, через можливу зміну власника спірного майна, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Прийнявши до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами заяви про забезпечення позову в частині того, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме комори може мати наслідком подальше відчуження відповідачами такого майна на користь третіх осіб, що ускладнить ефективний захист та поновлення прав позивача у разі ухвалення судового рішення на користь останнього.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про існування взаємозв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на комору, власником якої є померлий ОСОБА_6 , та предметом позовних вимог. Наведене дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заяви про вжиття заходів забезпечення позову у справі.
Крім того, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 зазначено, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.
Таким чином, судом при постановленні ухвали про про часткове забезпечення позову не було враховано вказані обставини, та без застосування забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно може у будь який момент переоформити право власності на третю особу, що зробить неможливим в подальшому виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту щодо нерухомого майна не порушує прав відповідачів, а лише запроваджує законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом першої інстанції позову у даній справі по суті за звичайною процедурою, а в разі задоволення позову сприятимуть ефективному захисту прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.
При цьому, у разі незастосування заходів забезпечення, позивач несе ризики того, що весь судовий процес не буде мати жодного результату.
Отже, за наведених обставин відчуження спірного майна зумовить необхідність вчинення додаткових зусиль з метою захисту порушеного права, зокрема, шляхом звернення із позовом до нового власника.
Крім того, колегія суддів зауважує, що у судовому засіданні апелянт відмовився від вимог щодо накладення арешту на квартиру трьохкімнатну, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки вона не є предметом розгляду та враховуючи зміну позовних вимог позивача.
Щодо доводів апеляційної скарги адвоката Баженова Дмитра Вікторовича, апеляційний суд зазначає, що фактично його доводи зводяться до непогодження з позовом та вирішенням спору по суті, що не є передметом розгляду в рамках провадженні по забезпечення позову.
З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - заява про забезпечення позову підлягає задоволенню в частині накладення арешту на комору № НОМЕР_1 , а тому ухвала суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з постановленням нового судового рішення в цій частині про забезпечення позову у спосіб про який просила позивач.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Баженова Дмитра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 – залишити без задоволення
Апеляційну скаргу Трембача Максима Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 вересня 2024 року – змінити, скасувавши в частині відмови накладення арешту на майно у вигляді: комора № 222, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.
Накласти арешт на майно у вигляді: комора № 222, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.
Строк пред`явлення до виконання - три роки.
Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .
Боржник: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 квітня 2025 року.

Головуючий суддя                                                        В.В. Кострицький

Судді                                                                         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко