Справа № 756/1586/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8977/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В., 
суддів                                                Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
при секретарі                                    Шпирук Ю.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Павлової Ольги Миколаївни, подану в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінлайн», на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року про відмову в забезпеченні позову, постановлену у складі судді Луценка О.М., у справі № 756/1586/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінлайн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
УСТАНОВИВ:
У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінлайн» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Фінлайн») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № К-663138 від 21 березня 2008 року у розмірі 712 417,01 грн.
У березні 2025 року ТОВ «ФК «Фінлайн» подало заяву про забезпечення вказаного позову. Зазначало, що предметом спору між позивачем і відповідачем є невиконання останнім грошового зобов`язання, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. В результаті здійснення заходів щодо виявлення майна, яке належить на праві власності відповідачу, шляхом здійснення пошуку інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було встановлено, що відповідачу на праві власності належить 1/4 частина будинку загальною площею 59,1кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , 1/4 частина земельної ділянки площею 0,24 га, кадастровий номер №3221088603:01:001:0045, та 1/4 частина земельної ділянки площею 0,14 га, кадастровий номер №3221088603:01:001:0044, за тією ж адресою, будинок загальною площею 373,2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка площею 0,0192 га, кадастровий номер №3222480601:01:014:5014, за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, та відповідно не може бути обтяжена арештом і у межах вказаної справи. Тому, з метою запобігання вчиненню відповідачем таких дій, як перереєстрація прав на належне йому майно, з метою ухилення від виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «ФК «Фінлайн» просило суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, що належать відповідачу у межах заявленої суми позовних вимог.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Фінлайн» про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду адвокат Павлова О.М., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Фінлайн», подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову. Зазначає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні заяви, посилаючись на відсутність доказів реальної небезпеки ускладнення чи неможливості виконання рішення суду та доказів доцільності і необхідності саме такого виду забезпечення позову. Враховуючи предмет та ціну позову, можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Звертає увагу на те, що до заяви про забезпечення позову була надана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо гр. ОСОБА_1 , згідно якої визначено наявне у останнього в приватній власності нерухоме майно (земельна ділянка та житловий будинок, які розташовані в АДРЕСА_1 ), а також нерухоме майно у спільній частковій власності (земельні ділянки та житловий будинок в Київській області, Бородянський район, с.Красний Ріг). При цьому, інформацію про наявність відкритих рахунків і суми залишків на цих рахунках позивач в силу положень ст. 1076 ЦК України, ст.60, ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» апріорі не може надати. Таку інформацію може отримати виконавець в межах виконання ухвали суду про забезпечення позову. Зазначає, що суд першої інстанції мав право частково задовольнити заяву і накласти арешт на один об`єкт права власності відповідача, оскільки ціна позову в сумі 712 417,01 грн. є значною. Вважає, що відсутність в прохальній частині заяви про забезпечення позову конкретно визначеного нерухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про його забезпечення.
Адвокат Хоменко О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала відзив на апеляційну скаргу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.   
В судовому засіданні адвокат Павлова О.М., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Фінлайн», апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову ТОВ «ФК «Фінлайн», суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів  реальної небезпеки ускладнення чи неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також відомостей конкретно на яке майно та на які рахунки і в яких банківських або інших фінансово-кредитних установах необхідно накласти арешт, а тому невжиття зазначених представником позивача заходів не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Пунктом першим частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
При цьому за змістом ст. 149 ЦПК України підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Предметом позову  ТОВ «ФК «Фінлайн» є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № К-663138 від 21 березня 2008 року у розмірі 712 417,01 грн. При цьому, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилався на можливість вчинення відповідачем дій, направлених на приховання свого мана від стягнення.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову у зв`язку з ненаданням доказів утруднення виконання рішення суду у разі задоволення. 
Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 11 грудня 2023 року у cправі № 904/1934/23, виснував, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (див. постанову Верховного Суду в складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22).
У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, від 17 серпня 2022 року у справі № 361/3446/21 зазначено, що предметом позову у справі є вимоги позивача про стягнення коштів й виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тому застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача безпосередньо пов`язано із предметом позову.
У постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року у справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року у справі № 923/560/17 викладена правова позиція, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат. Суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат. Сам лише факт відсутності вказаних позивачем відкритих банківських рахунків, майна боржника не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в межах суми позову, що належить відповідачу, оскільки, як передбачено частиною першою статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № б/н (провадження № 61-16635ав20), від 28 вересня 2023 року у справі № б/н (провадження № 61-11439ав23), від 14 грудня 2023 року у справі № б/н (провадження № 61-14128ав23).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.  
Накладення арешту на грошові кошти відповідача є співмірним з позовними вимогами, сприятиме позивачу можливості захистити свої права та інтереси шляхом забезпечення належного виконання рішення в разі задоволення позову.
Відтак, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були наявні підстави для накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках у банківських та фінансових установах в межах суми, про стягнення якої подано позов, оскільки такий захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами та дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову і, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому слід врахувати, що позивач не міг визначити конкретних рахунків, на яких знаходяться кошти відповідача, оскільки в силу положень ст. 1076 ЦК України, ст.60, ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» така інформаціє є такою, що містить банківську таємницю, а отже, є інформацією з обмеженим доступом.
Водночас, вимоги позивача щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на інше мано позивача, є передчасними, та поряд із накладенням арешту на грошові кошти відповідача у межах заявленої суми, може бути надмірним засобами обмеження його прав та інтересів третіх осіб. Крім того, позивач у заяві не визначив на яке конкретно мано він просив накласти арешт, що мав зробити, на відміну від зазначення банківських реквізитів відповідача, користуючись інформацією, наявною у відповідних Реєстрах.
Враховуючи викладене, ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог заяви ТОВ «ФК «Фінлайн» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 в межах суми 712 417,01 грн.
 Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Павлової Ольги Миколаївни, подану в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінлайн», задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року скасувати.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінлайн» про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінлайн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Накласти арешт на грошові кошти  ОСОБА_1 в межах суми 712 417,01 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 16 травня 2025 року.
 
Суддя-доповідач
Судді